ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/9490/25
Провадження № 22-ц/820/215/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року,

встановив:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.
ОСОБА_1 зазначила, що з 13 червня 2003 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу сторін дочка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, а за судовим наказом з ОСОБА_1 стягуються аліменти на дитину. Малолітня ОСОБА_1 хворіє на хронічне захворювання, потребує регулярних медичних обстежень і лабораторних досліджень, а також прийому дороговартісних ліків. Крім того, протягом 2021-2024 років дитині лікарем ортодонтом призначено лікування для виправлення неправильного прикусу, а лікарем офтальмологом призначені окуляри. У зв`язку з лікуванням дитини позивачка понесла витрати на загальну суму 145 489 грн 48 коп. Оскільки ОСОБА_1 відмовляється брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, то на нього слід покласти половину цих витрат у розмірі 72 744 грн 74 коп.
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь додаткові витрати на дитину у розмірі 72 744 грн 74 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_1 половину суми усіх додаткових витрат на лікування доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий період, а саме – 72 744 грн 74 коп.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.
Суд керувався тим, що ОСОБА_1 понесла додаткові витрати на лікування дитини, які викликані особливими обставинами, внаслідок чого половину цих витрат слід покласти на ОСОБА_1 . У зв`язку з розглядом справи ОСОБА_1 має понести обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу, а тому ці витрати слід стягнути з відповідача. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, а відповідач ОСОБА_1 не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, то ці витрати слід стягнути з нього на користь позивачки в цілому. Також на відповідача слід покласти судовий збір за подання позову.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 постійно та сумлінно виконує свій обов`язок щодо утримання дитини, сплачує аліменти у визначеному судом розмірі та несе додаткові витрати, пов`язані з вихованням та лікуванням дитини, Покладення на ОСОБА_1 будь-яких додаткових витрат є необґрунтованим, оскільки він уже забезпечує належне утримання дитини у межах своїх фінансових можливостей. Частина понесених ОСОБА_1 витрат на лікування дитини відшкодовані їй державою та не можуть бути покладені на відповідача. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову. Крім того, суд неправомірно відхилив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та незаконно розглянув справу без його участі, а також присудив з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких є необґрунтованим і неспівмірним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у неповній мірі.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не з`ясував дані про особу відповідача ОСОБА_1 , не врахував норми статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі – Закон №3674-VI) та не застосував норми статті 141 ЦПК України, внаслідок чого рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення.
В решті рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 і ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачкою.
Судовим наказом Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2021 року у справі №683/2522/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 6 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
З 2021 року малолітня ОСОБА_1 хворіє на хронічне захворювання, потребує регулярних медичних обстежень і лабораторних досліджень, а також прийому дороговартісних ліків. Крім того, протягом 2021-2024 років дитині лікарем ортодонтом призначено лікування для виправлення неправильного прикусу, а лікарем офтальмологом призначені окуляри.
У вказаний період ОСОБА_1 понесла витрати на медичне лікування та лікарське обстеження дитини, на проїзд до місця надання медичних послуг на загальну суму 146 215 грн 61 коп.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо розгляду справи за відсутності відповідача та його представника

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
В силу частини другої статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового розгляду справи встановлений статтями 128-130 ЦПК України.
Згідно з частинами третьою, п`ятою, шостою, восьмою статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, – разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності – разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Із положень частин першої, другої статті 130 ЦПК України слідує, що у разі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам – відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.
Правила надання поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 (далі – Правила) визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.
Як передбачено пунктом 2 Правил, рекомендоване поштове відправлення – поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення; повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу – повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплату коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.
В силу пункту 82 Правил рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності – будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою «Судова повістка», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.
Частиною першою статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За змістом указаних норм права повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду, натомість, неналежне повідомлення судом учасників справи про дату, час і місце судового засідання є порушенням їх права на справедливий суд.
Суд викликає учасника справи у судове засідання судовою повісткою про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена учаснику справи завчасно, тобто з таким розрахунком, щоб особа, яка викликається, мала достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
За наявності в учасника справи електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» судова повістка надсилається судом до цього електронного кабінету, а за його відсутності – на зазначену у справі адресу.
Судова повістка, адресована фізичній особі, вручається їй під розписку. За відсутності учасника справи або членів його сім`ї судова повістка негайно повертається до суду з поміткою про причини невручення. У такому разі днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання.
Неявка в судове засідання відповідача, якого було належним чином повідомлено про судовий розгляд, не є підставою для відкладення судового засідання.
Якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.
Згідно з Єдиним державним демографічним реєстром (а.с. 57) відповідач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
На час розгляду справи в суді ОСОБА_1 не мав зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.
Ухвалою від 8 травня 2025 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 і визначив порядок її розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.
Розгляд справи призначався на 27 травня, 4 серпня, 18 вересня та 17 жовтня 2025 року. В останньому судовому засіданні суд ухвалив рішення по суті спору.
В указані судові засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Кемінь С.В. (а.с. 104) не з`явилися. За їхніми заявами розгляд справи неодноразово відкладався.
23 вересня 2025 року адвокат Кемінь С.В. одержав судову повістку про виклик у судове засідання на 17 жовтня 2025 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с. 116). Водночас направлена на зазначену у справі адресу відповідача ОСОБА_1 судова повістка про виклик у це ж судове засідання повернулася до суду з відміткою відділення зв`язку від 10 жовтня 2025 року про його невручення через відсутність адресата (а.с. 124).
Отже відповідач ОСОБА_1 і його представник, адвокат Кемінь С.В., були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи в суді першої інстанції.
17 жовтня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката Кеміня С.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у закладі охорони здоров`я.
Оскільки поважність причини неявки відповідача ОСОБА_1 та адвоката Кеміня С.В. до суду не була підтверджена, то суд першої інстанції правомірно розглянув справу без їх участі. При цьому судом було враховано, що відкладення судового розгляду призведе до порушення розумного строку розгляду справи.
Посилання ОСОБА_1 на незаконність розгляду судом справи за відсутності відповідача та його представника не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

б) щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).  Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.  Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права вказує на те, що за особливих обставин батьки повинні нести додаткові витрати на дитину. Розмір цих витрат визначається залежно від передбачуваних або фактично понесених батьками витрат.
До особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Зібрані докази вказують на те, що малолітня дочка сторін ОСОБА_1 хворіє на хронічне захворювання та потребує лікування. Крім того, дитина здійснює лікування з приводу усунення неправильного прикусу та поганого зору. У зв`язку з цим позивачка понесла додаткові витрати на дитину у розмірі 146 215 грн 61 коп.
Водночас ОСОБА_1 не довів свою участь у цих витратах і неспроможність їх здійснення. Також у справі відсутні належні та достатні докази про компенсацію позивачці витрат на дитину за рахунок державного бюджету. При цьому суд апеляційної інстанції не бере до уваги додану відповідачем до апеляційної скарги декларацію про доходи ОСОБА_1 , оскільки цей письмовий доказ поданий із порушенням порядку та строку, визначеними статтею 83 ЦПК України.
Отже, встановивши, що ОСОБА_1 у зв`язку з хворобою дитини понесла документально підтверджені витрати у розмірі 146 215 грн 61 коп., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення половини цієї суми (у межах заявлених позовних вимог) з відповідача.
Розмір цих витрат ОСОБА_1 не оспорений і не спростований.
Твердження ОСОБА_1 про відсутність підстав для стягнення з нього додаткових витрат на дитину не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.
Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального та матеріального права є безпідставними.

в) щодо витрат на професійну правничу допомогу

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Із положень статті 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
В силу статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову – на відповідача;  у разі відмови в позові – на позивача;  у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:  чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;  чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;  поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;  дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Процесуальний закон виключає ініціативу суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, якщо ці витрати не відповідають критерію співмірності.
Саме таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 червня 2020 року (справа №211/1674/19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року (справа №922/1964/21) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підставі договору про надання правничої допомоги №20-02/25-АБ від 20 лютого 2025 року (а.с. 96-97), Адвокатське бюро «Юрія Савчука» (далі – Адвокатське бюро) надавало Крупській В.В. (далі – Клієнт) професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. 
За умовами цього договору (пункт 4.1) сторони визначили гонорар адвоката у фіксованому розмірі не більше ніж 30 000 грн. При призначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібні для належного виконання доручення; ступінь складності правових знань, що стосуються доручення; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів Клієнта (пункт 4.2). За результатами надання правничої допомоги складається акт, що підписується уповноваженими представниками сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро правової допомоги та її вартість (пункт 4.6). Оплата здійснюється не пізніше 5-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту надання юридичних послуг (пункт 4.8).
Із акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 29 серпня 2025 року (а.с. 93) слідує, що Адвокатське бюро надало ОСОБА_1 юридичні послуги у виді: надання консультацій та аналізу документів, аналізу судової практики та правових позицій Верховного Суду, складення позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, - вартістю 30 000 грн (витрачений час – 15 годин).
Визначений Адвокатським бюро і Крупською В.В. розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивачки. До того ж, відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в суді та розмір вимог, у тому числі щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в суді першої інстанції не ставив під сумнів співмірність цих витрат і не заявляв клопотання про зменшення їх розміру.
Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_1 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги не спростовують указаний висновок суду.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог і розподілу витрат на професійну правничу допомогу ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Водночас суд першої інстанції припустився помилки при вирішенні питання про розподіл судового збору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентується статтею 141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).
Зазначене стосується і випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 143), а тому він користується пільгами щодо сплати судового збору.
Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції безпідставно присудив з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. Ці судові витрати слід віднести на рахунок держави.
Згідно з частиною четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки має місце істотне порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 374, 375, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року в частині стягнення судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.
Витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Цішковський В.А.  
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 50