справа № 489/544/25  провадження №2/489/84/26

РІШЕННЯ
Іменем України

26 січня 2026 року         м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді      Коваленка І.В.,
за участю секретаря судового засідання   Лупової Є.І., 

в присутності:
позивача   ОСОБА_1 ,
відповідача   ОСОБА_2 ,
представника відповідача   ОСОБА_3 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_5 , про поділ спільного сумісного майна подружжя
встановив:
У січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить в порядку поділу спільного майна подружжя:
- виділити йому у власність та визнати за ним право власності на частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; 
- виділити у власність та визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на автомобіль Ford Focus, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18.07.2008 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.09.2022 по справі № 489/8883/21.
Під час шлюбу, в спільну сумісну власність сторонами було набуто на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2009, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., реєстраційний номер 3471, однокімнатну квартира за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якої згідно висновку від 16.01.2025 (звіт № 10/01-25) в цілому складає 711424,00 грн., а її частки – 355712,00 грн.
Співвласником спірної квартири також є його батько - третя особа ОСОБА_5 , частка якого становить .

Також, на підставі договору купівлі-продажу № 2119 від 05.02.2016 сторони набули спірний автомобіль, який зареєстрований на відповідача, вартість якого згідно висновку від 16.01.29025 (звіт №09/01-25) складає 324600,00 грн. 
Так як після розірвання шлюбу сторони не можуть в добровільному порядку дійти згоди щодо поділу вищевказаного спільного майна, позивач просить здійснити його поділ в судовому порядку у запропонований ним спосіб, який, на його думку, відповідає інтересам обох сторін. 
У відзиві на позовну заяву від 24.02.2025 представник відповідача – адвокат Семененко В.Б. в задоволенні позовних вимог просить відмовити та зобов`язати позивача надати доступ відповідачу для визначення вартості частки спірного нерухомого майна.
У відзиві вказано, що запропонований позивачем поділ спільного майна подружжя є недоцільним та не відповідає інтересам відповідача.
Спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2009 в рівних частках зареєстрована на третю особу, яка є батьком позивача, та на відповідача ОСОБА_6 .. Є неподільним майном і після розірвання шлюбу в квартирі проживає лише позивач. Будь-якого доступу до квартири відповідач не має.
Судження позивача про те, що спірний автомобіль вже зареєстрований за відповідачем, а тому не вимагає визнання за нею права власності, що не потребуватиме додаткових реєстраційних дій (перереєстрації) є необґрунтованими та таким, що не відповідає інтересам відповідача, так як автомобіль знаходиться у фактичному користуванні позивача. Будь-якого доступу до автомобіля відповідач не має і його фактичне місцезнаходження їй не відоме.
За умови належного встановлення вартості частини квартири та автомобіля відповідач надала б свою згоду на присудження їй грошової компенсації, замість її частки у праві спільної власності на вищевказане майно. 
Третя особа – ОСОБА_5 10.03.2025 надав до суду письмові пояснення в яких просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та розгляд справи здійснювати за його відсутності. 
Ухвалою Ленінського (на теперішній час – Інгульський) районного суду міста Миколаєва від 28.01.2025 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 25.03.2025, за клопотанням відповідача, призначено судові експертизи для визначення ринкової вартості спірного майна, проведення яких доручено експертам Регіональної Торгово-Промислової палати Миколаївської області.
Ухвалою суду від 12.05.2025 поновлено провадження по справі.
Ухвалою суду від 10.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено в справі судовий розгляд по суті.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на частку спірної квартири, а за відповідачем право власності на автомобіль із виплатою їй грошової компенсації.
Відповідач та її представник поділ майна подружжя просили здійснити шляхом визнання за позивачем права власності на частку спірної квартири та права власності в цілому на автомобіль, так вказаним майном користується виключно позивач, із виплатою відповідачу грошової компенсації вартості частки в спільному майні. 
Третя особа – ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. У письмових пояснення просив розглядати справу за його відсутності. 
Суд, вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 18.07.2008 між сторонами був зареєстрований шлюб, який розірваний заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.09.2022 по справі №489/8883/21.
У період шлюбу сторін, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 01.12.2009, зареєстрованого в реєстрі за №3471, третьою особою ОСОБА_5 , який є батьком позивача (підтверджується свідоцтвом про народження від 08.10.1966, серія НОМЕР_4 ) та відповідачем ОСОБА_7 була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м, житловою – 18,5 кв.м, частки яких в праві спільної власності є рівними та сладають по 12 кожного. 
Як вказала відповідач, оформлення частки квартири на третю особу було пов`язано із підприємницькими ризиками позивача.
Крім того, в період шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу № 2119 від 05.02.2016 був придбаний автомобіль Ford Focus, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ,  який 05.02.2016 зареєстровано на ім`я відповідача, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та відповіддю Регіонального сервісного центру ГСМ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях від 05.02.2025 № 31/30/09-2128-2025, наданої суду.
Придбання вищевказаного майна в період шлюбу сторони підтвердили в ході розгляду справи та суд не має сумніву в їх достовірності, а тому ці обставини на підставі частини першої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
На підтвердження ринкової вартості спірного майна позивач замовив оцінку спірного майна в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІКА «Ньорд», звіти про яку надав разом з позовом.
Так, згідно Звіту № 9/01-25 про оцінку майна - колісного транспортного засобу легковий автомобіль хечбек-В Ford Focus, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 , станом на 16.01.2025 ринкова вартість вказаного колісного транспортного засобу становить 324600,00 грн.
Згідно Звіту № 10/01-25 про оцінку майна однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , станом на 16.01.2025 ринкова вартість зазначеної однокімнатної квартири, власниками якої є ОСОБА_5 (1/2 частка), ОСОБА_9 (1/2 частка), без урахування ПДВ, складає 711424,00 грн., а вартість частки квартири - 355712,00 грн.
В ході розгляду справи за клопотанням відповідача, яка не погодилася із надаю позивачем оцінкою спірного майна, яка була проведена без її відома, були призначені відповідні судові експертизи, проведення яких доручено експертам Регіональної Торгово-Промислової палати Миколаївської області.
Згідно висновку № Вс-14 судової транспортно-товарознавчої експертизи, складеного судовим експертом Єрофеєвим В.О. 24.06.2025, ринкова вартість легкового автомобіля Ford Focus, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на час проведення експертизи 10.06.2025 складає 274282,20 грн.
Згідно висновку експерта за результатами судової оціночно-будівельної експертизи від 04.09.2025 № 115-291, складеного судовим експертом Шапошниковою Е.О., ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 37,10 кв.м, складає 811924,60 грн. (еквівалентно 19968,0 доларів США). Ринкова вартість вказаної квартири складає 405962,30 грн. (еквівалентно 9849,0 доларів США).
З висновком оціночно-будівльної експертизи позивач не погодився та просив в основу рішення покласти наданий ним Звіт про оцінку № 10/01-25 від 16.01.2025, який є більш обґрунтованим і об`єктивно визначає вартість спірної квартини в порівнянні з висновком експерта № 115-291 від 04.09.2025.
З урахуванням цього, в дебатах позивач просив поділ спірного майна провести з урахуванням його позовних вимог із доплатою відповідачу грошової компенсації. 
Відповідач та її представник поділ майна просили здійснити виходячи із висновків судових експертиз, визнавши за позивачем право власності на спірне майно, доступу до якого відповідач не має, із виплатою останній грошової компенсації.
Надаючи оцінку звітам про оцінку та висновкам судових експертиз суд виходить з настумного.
Відповідно до частини першої, третьої, сьомої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Згідно частини першої, п`ятої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Надаючи оцінку звітам про оцінку, складених на замовлення позивача, та висновкам судових експертних, суд приймає до уваги висновки судових експертів, так як вони відповідають вимогам частини сьомої статті 102 ЦПК України - судовий експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, а також те, що ринкова вартість спірного майна визначена судовими експертами шляхом його безпосереднього експертного дослідження об`єктів оцінки, в присутності, зокрема, при дослідженні квартири (з оцінкою якої небула згодна відповідач) обох сторін, що має істотне значення для визначення дійсної ринкової вартості спірного майна.
Відсутність відповідача при проведенні експертом експертного транспортно-товарознавчого обстеження транспортного засобу, при якому був присутній лише позивач ОСОБА_1 , в якого перебуває транспортний засіб, не впливає на висновок судового експерта, так як відповідач просила поділ спірного майна здійснити з урахуванням даного висновку судової експертизи.
Крім того, свою відсутність при експертному дослідженні відповідач в клопотанні від 26.08.2025 пояснила про її неповідомлення про час, дату та місце проведення експертного дослідження транспортного засобу. 
Щодо звітів про оцінку, складених 16.01.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «ІКА «Ньорд» № 9/01-25 та № 10/01-25,  суд їх відхиляє, так як вони не відповідають вимогам частини п`ятої статті 106 ЦПК України - не містить посилання на те, що  експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Також оцінка спірного майна проведена за відсутності іншого власника (відповідача) та відсутністю доказів того, що відповідач була обізнана про проведення такої оцінки чи ухилилася від участі в ній, що під час розгляду справи судом стало підставою призначення за її клопотанням відповідних судових експертиз.
Стосовно заперечень позивача про неврахування судовим експертом при дослідженні і оцінки ринкової вартості квартири те, що вона знаходиться неподалік від об`єкту підвищеної небезпеки - заводу ДП НПКГ «Зоря»-«Машпрроект», через що район, де розташована квартира, зазнає періодичних обстрілів дронами та ракетами, що всвою чергу впливає на зацікавленість покупців у придбанні цієї нерухомості; неврахування того, що перший поверх будинку є технічним та під квартирою знаходяться неопалювальні приміщення комерційного призначення, що зумовлює підвищений рівень вологості і холоду в квартири; неврахування проходження навпроти вікна квартири труби центрального опалення, що підвищує ризик проникнення води в приміщення або пошкодження його внаслідок прориву; неврахування незадовільного стану сходинкової клітини; невідповідність квартири сучасним стандартам з планування та площі; незавершеного ремонту балкону і відсутність його утеплення; відсутність в квартирі лічильника газу, тощо суд відхиляє, оскільки експертом визначено ринкову вартість квартири за правилами виконання вимог нормативно-правових актів з оцінки майна, станом на дату оцінки. 
Крім того, позивач не клопотав про виклики судового експерта для з`ясування впливу тих чи інших його заперечень до експертизи та їх впливу на ринкову вартість об`єкту нерухомості і необхідності призначення додаткової експертизи.
Правове обґрунтування та мотиви суду щодо поділу спільного майна сторін.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
За статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Аналогічно згідно із частинами другою, третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 по справі № 127/7029/15-ц зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, яка у постанові від 08.02.2022 по справі № 209/3085/20 відзначила, що якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Судом встановлено, що спірне майно було придбано сторонами в період шлюбу, а тому є їхньою спільною власністю та їх частки в ньому вважаються рівними, оскільки іншого судом не встановлено та цього сторони не оспорюють.
Також встановлено, що хоча спірне майно зареєстровано за відповідачем, проте після розірвання шлюбу відповідач не має доступу до нього та ним користується виключно позивач. 
Крім того частка сторін в праві власності на квартиру становить 1\2, так як іншим співвласником з часткою є батько позивача, який мешкає за іншою адресою, а в квартирі після розірвання шлюбу проживає позивач.
Щодо автомобіля то, як зазначає сам позивач, відповідач хоча і має посвідчення водія, але її навички керування транспортним засобом погані, а тому користування автомобілем як під час шлюбу, так і після його розірвання, здійснював він. На недоцільність залишення автомобіля у власності відповідача вказувала і сама відповідач в ході розгляду справи. 
Таким чином, враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази, а також з огляду на неподільність спірного майна, різну його вартісну оцінку, користування майном після розірвання шлюбу виключно позивачем та неприязні стосунки між сторонами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання за позивачем права власності на належну сторонам частку квартири та транспортний засіб, із виплатою відповідачу грошової компенсації в розмірі частки спірного майна та припиненням права власності відповідача на вказане майно.
Іншого способу поділу спільного майна між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд не вбачає та вважає, що такий поділ максимально відповідає інтересам обох сторін і виключає будь-який спір щодо вказаного майна в майбутньому. 
Твердження позивача, що майно є неподільним, а тому обраний ним спосіб його поділу є самим правильним, суд відхиляє з огляду на наведені вище встановлені обставини щодо взаємовідносин між сторонами, різною ринковою вартістю майна, належністю частки квартири батьку позивача та порядку користування спірним майном сторонами після розірвання шлюбу.
Порядок розподілу судових витрат.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 3028,00 грн.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру (поділ спільного майна подружжя), яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
Розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру визначається зазначенням ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. 
Частиною другою статті 176 ЦПК України визначено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20), судовий збір за подання до суду позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначаються з урахуванням вартості спірного майна, як у спорі майнового характеру.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 3557,12 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 27.01.2025, виходячи з ціни позову 355712,00 грн., яка відповідає вартості частки спірної квартири згідно звіту про оцінку №10/01-25 від 16.01.2025 та без урахування ринкової вартості транспортного засобу так як просив його виділити у власність відповідачу.
В ході розгляду справи встановлено, що вартість спірного майна з урахуванням судових експертиз становить 680244,50 грн. (405962,30 + 274282,20).
Позов задоволено частково шляхом визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно в цілому, в якому його частка відповідно, як в спільному майні подружжя становить , а вартість іншої частки, яка належала відповідачу становить 340122,25 грн.
Таким чином, відповідно положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3401,22 грн. Інша частина суми судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджетну за клопотанням позивача, як надмірно сплачена. 
Так як відповідачем понесла витрати на оплату судових експертиз в сумі 15600,00 грн., що підтверджується рахунками на оплату № 115-0291 від 03.06.2025, №Вс-0014 від 14.04.2025 від 14.04.2025 та платіжними інструкціями АТ КБ «ПриватБанк» № 2.186010971.1, № 2.185937035.1, тому з урахуванням вартості часток в спірному майні їй підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача половина таких витрат, що становить 7800,00 грн.
Тому, враховуючи різницю між сумою витрат за судові експертизи, які підлягають стягненню на користь відповідача, та сумою судового збору, який слід стягнути на користь позивача, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 4398,78 грн. (7800,00 - 3401,22).
Понесені позивачем витрати на оплату послуг із оцінки майна в сумі 2500,00 грн. відшкодуванню йому не підлягають, так як звіти про оцінку майна суд відхилив.

Керуючись статями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд 
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольни частково.
В порядку поділу спільного майна подружжя:
1) Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 ;
2) Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Ford Focus, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Припинити право власності ОСОБА_2 на частку квартири АДРЕСА_1 та право власності на автомобіль Ford Focus, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя в розмірі 340122,35 грн. (триста сорок тисяч сто двадцять дві гривні 35 коп.). 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 4398,78 грн. (чотири тисячі триста дев`яносто вісім гривень 78 коп.).
У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
позивач –  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
відповідач –  ОСОБА_2 , РНОКПП  НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 ;
третя особа – ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 . 

Повний текст судового рішення складено 28.01.2026.

Суддя І.В.Коваленко