УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/2115/25 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В. 
Номер провадження №33/4805/1265/25
Категорія ст.204-1 ч.2,185-10 ч.2 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 21 серпня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, а провадження за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Овруцького районного суду Житомирської області від 21 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн та 605,60 грн судового збору в дохід держави. Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначив, що належним чином про розгляд справи не повідомлявся, про складення щодо нього протоколу за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП дізнався після отримання оскаржуваної постанови. Вказав, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність у протоколі за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП у чому полягали законні вимоги працівника ДПС та злісна непокора з боку ОСОБА_1 . Крім того, матеріали справи не містять доказів перебування військовослужбовця при виконанні обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону та законністю його вимог. На думку скаржника зібраних у справі доказів недостатньо для висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП. Крім того, скаржник не погодився із мотивуванням суддею районного суду закриття провадження щодо нього за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП у зв`язку з відкриттям щодо нього кримінального провадження №12025060500000198 від 09 червня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 посилався на те, що оскаржувану постанову отримав 16 вересня 2025 року, апеляційну скаргу подав 25 вересня 2025 року.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст. 251 КУпАП.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП є правильним, а зміст постанови в цій частині відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧЦП № 049060 від 09 червня 2024 року вбачається, що 09 червня 2025 року о 07-00 год на напрямку прикордонного знаку №1359 (до лінії ДК 15 км) в н.п. Велика Фосня було зупинено транспортний засіб марки «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_1 , в якому слідували водій гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель м. Коростень, спільно із громадянами України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем м. Дніпро, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем м. Олевськ. На вимогу представників ДПСУ зупинити транспортний засіб, зупинилися та вийшли з транспортного засобу, у грубій формі відмовилися надавати документи для перевірки. Своїми діями дані громадяни порушили вимоги п. 10 Положення «Про Прикордонний режим» затвердженого постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року, та вчинили адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.185-10 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
З протоколу також вбачається, що з протоколом ОСОБА_1 ознайомлений, права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП роз`яснені. Зміст протоколу ОСОБА_1 погодив своїм підписом. 
Вказані у протоколі обставини підтверджуються рапортом фельдшера НОМЕР_2 прикордонної застави НОМЕР_3 прикордонної комендатури старшим солдатом ОСОБА_4 від 09 червня 2025 року; письмовим поясненням ОСОБА_1 та іншими матеріалами справи.
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що фельдшер НОМЕР_2 прикордонної застави НОМЕР_3 прикордонної комендатури старший солдат ОСОБА_5 , був упереджений під час затримання та складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи докази є недостатніми для підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки вважає, що такі спростовуються сукупністю вищенаведених доказів і є такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: законну вимогу військовослужбовця про надання документів, що посвідчують особу, у грубій формі відмовився виконувати.
Разом з тим будь-яких посилань на докази чи доводів на спростування обставин викладених у протоколі серії ЧПЦ №049060 від 09 червня 2025 року скаржник у апеляційній скарзі не навів.
Одночасно, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 09 червня 2025 року, зазначив, що з протоколом згоден, 09 червня 2025 року виявлений за спробу незаконного перетину державного кордону України, вину визнав, розкаявся. За змістом письмових пояснень вказав, що після зупинки його працівниками ДПСУ намагався утекти на автомобілі, проїхавши декілька сотень метрів. 
Вказане свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 факту злісної непокори, тому доводи скаржника про відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, апеляційний суд відхиляє. 
При цьому, апеляційний суд бере до уваги таке.
Відповідно до ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.
Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується те, що на законні вимоги працівника прикордонної служби надати документи для перевірки з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму, ОСОБА_1 не реагував, у злісній формі проігнорував такі вимоги, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги, що про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.185-10 КУпАП у повному обсязі спростовуються зібраними у справі доказами.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані докази отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП.
За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.
В частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП апеляційний суд зазначає наступне.
Так, частиною 1 ст. 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Частина 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».
Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення виражається у перетині або спробі перетину державного кордону України одним із наступних способів: поза пунктами пропуску через державний кордон України, в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів, в пунктах пропуску через державний кордон України з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, в пунктах пропуску через державний кордон України без дозволу відповідних органів влади.
Суб`єктивна сторона незаконного перетинання державного кордону передбачає наявність прямого умислу, тобто виражається в навмисній формі вини, коли особа розуміє, що незаконно перетинає державний кордон України та бажає вчинити такі протиправні дії.
Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Крім того, ч. 3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Згідно з ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧЦП № 049059 від 09 червня 2025 року вбачається, що 09 червня 2025 року о 07-00 год на напрямку прикордонного знаку №1359 (до лінії ДК 15 км) в н.п. Велика Фосня було зупинено транспортний засіб марки «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_1 , в якому слідували водій гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем м. Коростень, спільно із громадянами України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем м. Дніпро, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем м. Олевськ, які рухалися в бік державного кордону України з метою незаконного перетину державного кордону України в республіку білорусь. У зв`язку зі збройною агресією російської федерації в Україні пункти пропуску між рб та Україно закриті, чим порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Суд першої інстанції дослідив, а апеляційний суд перевірив зібрані у справі докази долучені до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №049059 від 09 червня 2025 року, а саме: рапорт фельдшера ІНФОРМАЦІЯ_4 (з м. д. АДРЕСА_1 ) НОМЕР_3 прикордонної комендатури (з м. д. АДРЕСА_1 ) старшого солдата за призовом ОСОБА_6 ; письмові пояснення ОСОБА_1 ; схема затримання правопорушників на ділянці ІНФОРМАЦІЯ_4 (з м. д. АДРЕСА_1 ) від 09 червня 2025 року.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 09 червня 2025 року, останній вказав, що рухався з м. Коростень з двома невідомими йому громадянами в бік м. Овруч та були зупинені представниками ДПС поблизу с. В. Фосня. Рухався в напрямку с. Левковичі. 
Згідно рапорту фельдшера НОМЕР_2 прикордонної застави (з м. д. АДРЕСА_1 ) НОМЕР_3 прикордонної комендатури (з м. д. АДРЕСА_1 ) старшого солдата за призовом ОСОБА_6 , він 09 червня 2025 року виконував наказ на охорону державного кордону у прикордонному наряді «Прикордонний патруль». О 07 год. 00 хв. на напрямку прикордонного знаку №1359 (до лінії ДК 15 км) в н.п. Велика Фосня було зупинено транспортний засіб марки «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_1 , в якому слідували водій гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель м. Коростень, спільно із громадянами України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель м. Дніпро, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель м. Олевськ, які рухалися в бік державного кордону з метою незаконного перетину державного кордону. Тобто вчинили спробу незаконного перетину державного кордону з України в республіку білорусь. У зв`язку зі збройною агресією рф в Україні пункти пропуску між рб та Україною закриті, дані громадяни порушили вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчинили правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 2 ст.204-1 КУпАП.
Закриваючи провадження щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП суд першої інстанції посилаючись на ст. 255 КУпАП вказав на відсутність доказів, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки з протоколу не вбачається того, які безпосередні дії він вчинив з метою здійснення спроби перетину кордону на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.
Так, ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено підстави для закриття адміністративного правопорушення, зокрема: відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п.1) та наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту (п. 8).
Суддя суду першої інстанції у оскаржуваній постанові зазначив, що як слідчий суддя розглядав питання обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025060500000198 від 09 червня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у якому ОСОБА_1 оголошено підозру за сприяння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у незаконному перетині державного кордону, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Апеляційним судом встановлено, що у провадженні Овруцького районного суду Житомирської області дійсно перебуває кримінальна справа №286/2813/25 по обвинуваченню ОСОБА_1 у кримінальному провадженні за №12025060500000198 від 09 червня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Проте підставою для закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП був не п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП (обвинувачення останнього у вчиненні дій, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України), а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення. Тому вимоги скаржника про скасування постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 21 серпня 2025 року у цій частині, закривши провадження у справі за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Щодо посилання скаржника на неналежне його повідомлення про час та місце розгляду адміністративної справи, апеляційний суд зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що справа про адміністративне правопорушення надійшла в суд першої інстанції 11 червня 2025 року.
Матеріалами справи підтверджується, що суд вживав заходів для повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду.
Зокрема, суд першої інстанції за адресою місця проживання ОСОБА_1 , яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення ( АДРЕСА_2 ), засобами поштового зв`язку двічі направив судову повістку з рекомендованим повідомленням, які повернулись на адресу суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою) (а.с. 18, 20).
Варто зауважити, що вказана адреса зазначена і у апеляційній скарзі як актуальна адреса для зв`язку із скаржником.
Практика Верховного Суду, щодо повернення поштової кореспонденції із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» є сталою та свідчить про те, що часом вручення повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2024 року у справі № 990/69/24; постанови Верховного Суду від 24 березня 2025 року у справі № 706/208/15-ц, від 28 лютого 2025 року № 615/2/22, тощо).
Отже, у випадку, якщо судову повістку не вручено та зазначено, що «адресат відсутній за вказаною адресою» судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки і особа вважається повідомленою.
Разом з тим, матеріали справи містять заяви ОСОБА_1 від 09 червня 2025 року про розгляд справи без його участі, у яких він вину визнає (а.с. 7, 14).
Варто зауважити, що ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не входять до переліку, визначеного ч. 2 ст. 268 КУпАП, за яким присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.
Разом з тим, слід зауважити, що апеляційним судом прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 до розгляду та надання можливості відстоювати позицію в апеляційному суді, чим фактично забезпечено право на справедливий судовий розгляд компетентним та незалежним судом.
За таких обставин, апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Овруцького районного суду Житомирської області від 21 серпня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 21 серпня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь