КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2026 року м. Київ справа №320/3661/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд (цитата): 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України відносно ОСОБА_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої додаткової винагороди за період лікування, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.07.2023 по день фактичної виплати додаткової винагороди за період лікування у повному обсязі – 23 жовтня 2024 року, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої додаткової винагороди за період лікування, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.07.2023 по день фактичної виплати додаткової винагороди за період лікування – 23 жовтня 2024 року, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» включно за весь час затримки виплати.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , однак відповідач під час проходження служби не здійснив виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168) за період стаціонарного лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я. 
23 жовтня 2024 року за результатом розгляду заяви представника позивача відповідач здійснив нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди, однак при цьому не виплатив компенсацію втрати частини доходів за весь період затримки виплати відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159). 
Означені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі для її розгялду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання (у порядку письмового провадження). 
Відповідач у встановлений судом строк правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований належним чином шляхом направлення ухвали в електронний кабінет в підсистемі ЕСІТС «Електронний суд», що підтверджується відповідною довідкою про доставку.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_2 , наявною у справі.
Згідно із записами у військовому квитку позивач з 25.05.2022 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Під час проходження військової служби ОСОБА_1 01.07.2023 отримав травму – закритий перелом великого горбика лівої плечової кістки, яка, згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 14.12.2023 №29357, пов`язана із захистом Батьківщини. 
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2165/989 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 24.07.2023 по 26.07.2023.
Відповідно до довідки ВЛК №1357 від 25.07.2023 травма пов`язана з проходженням військової служби; на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
Довідкою-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого №593521 від 16.08.2023 визначено період госпіталізації позивача: з 09.08.2023 по 18.08.2023.
Згідно з довідкою ВЛК № 2934 від 16.08.2023 травма пов`язана з проходженням військової служби; на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
Відповідно до наявних у справі виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого позивач перебував на стаціонарному лікуванні у періоди: з 01.12.2024 по 28.12.2024; з 29.12.2024 по 22.01.2024; з 23.01.2024 по 01.02.2024; з 02.02.2024 по 12.02.2024; з 13.02.2024 по 29.02.2024.
На заяву представника позивача щодо виплати передбаченої Постановою №168 додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я, Військова частина НОМЕР_1 листом від 23.10.2024 №34804 повідомила таке:
«У відповідь на Ваш запит б/н від 08.10.2024, який надійшов до військової частини НОМЕР_1 , та зареєстрований за вхідним номером 20786 від 14.10.2024, повідомляємо, що відповідно до резолюції командира військової частини НОМЕР_1 на запит б/н, який надійшов до військової частини НОМЕР_1 за вхідним номером 12284, була призначена службова перевірка за фактом, викладеним у зверненні, однак виконавцем службова перевірка не була проведена, за що виконавець був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Разом з тим повідомляємо, що за аналогічним запитом б/н від 01.05.2024, який надійшов до військової частини НОМЕР_1 , та зареєстрований за вхідним номером 9945 від 13.05.2024, Ваш запит був переданий до комісії з перевірки виплати додаткової винагороди військовослужбовцям, які отримали поранення після введення воєнного стану та буде розглянутий в найкоротший термін, після розгляду вашого звернення комісією, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, а також вимоги заявника, отримавши інформацію від представника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_3 та представників медичної служби військової частини НОМЕР_1 , комісія дійшла висновку про наступне. Аналогічне звернення заявника вже було розглянуто комісією у протоколі засідання комсї №2 від 21 серпня 2024 року у повному обсязі, заявнику було запропоновано надано додаткові матеріали для подальшого обґрунтованого розгляду.
Відтак, що стосується періоду часу липень 2023 року, ураховуючи, що заявник самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 з 21 липня 2023 року до 23 липня 2023 року, останній не має законного права претендувати на виплати додаткової винагороди у вказаному місяці.
Надалі, комісія встановила наявність кваліфікації травми заявника як бойової, отже, у останнього наявні законні підстави для виплати йому додаткової винагороди за період часу з 01 серпня 2023 року до 29 серпня 2023 року, при цьому, заявник 30 та 31 серпня 2023 року перебував у районі виконання бойових завдань, проте не залучався до бойових дій, тому останньому було нараховано додаткову винагороду у розмірі 30 000 гривень, пропорційно цим двом дням.
Що стосується період часу за вересень 2023 року, комісія встановила, що заявник отримав додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень пропорційно за 01 та 02 вересня 2023 року. У подальшому, з 03 вересня 2023 року до 30 вересня 2023 року заявник перебував у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії, проте не отримав передбачену законом додаткову винагороду за цей період часу.
Крім того, комісія встановила, що за період часу жовтень 2023 року заявник 01 жовтня 2023 року перебував у районі виконання бойових завдань, проте не залучався до бойових дій, тому останньому було нараховано додаткову винагороду у розмірі 30 000 гривень, пропорційно цьому дню, після чого 02 жовтня 2023 року був направлений у відпустку за станом здоров?я, з якої повернувся 31 жовтня 2023 року, тобто мав передбачені законом підстави для нарахування йому додаткової винагороди у розмірі 100 000 пропорційно.
Також, комісія встановила, що за період часу листопад 2023 року заявник отримав додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень за 01 та 02 листопада 2023 року отримав додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень пропорційно вказаним двом дням, після чого 03 листопада 2023 року був направлений у відпустку за станом здоров?я, в якій перебував до, зокрема, 30 листопада 2023 року, тобто мав передбачені законом підстави для нарахування йому додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень пропорційно.
Надалі, комісія встановила, що за період часу грудень 2023 року заявник перебував у відпустці для лікування до 01 грудня 2023 року, після чого поступив на стаціонарне лікування у зв?язку із зазначеною тяжкою травмою та з 02 грудня 2023 року до, зокрема, 31 грудня 2023 року, тобто мав передбачені законом підстави для нарахування йому додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень пропорційно. 
Комісією встановлено, ґрунтуючись на відомості від фінансово-економічної служби, що заявнику нараховано додаткову винагороду за січень 2024 року у повному обсязі, тобто вимоги останнього за період часу з 24 січня 2024 року до 31 січня 2024 року є необгрунтованими, зважаючи на провадження йому таких нарахувань. При цьому, комісією встановлено, що заявнику нараховано додаткову винагороду у період часу з 01 лютого 2024 року до 28 лютого 2024 року, проте заявник прибув у військову частину НОМЕР_1 вже 29 лютого 2024 року, тобто не перебував на лікуванні, що обгрунтовує не нарахування йому додаткової винагороди за цей день.
У зв?язку із викладеним, комісія запропонувала зобов?язати начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 надати обґрунтовану відповідь заявнику, а також врахувати заявника до наказів командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) про виплату додаткової винагороди у періоди часу з 01 серпня 2023 року до 29 серпня 2023 року, з 03 вересня 2023 року до 30 вересня 2023 року, з 03 листопада 2023 року до 30 листопада 2023 року, з 02 жовтня 2023 року до 31 жовтня 2023 року та з 01 грудня 2023 року до 31 грудня 2023 року. Відповідне рішення було затверджене командиром військової частини НОМЕР_1 та виконане в повному обсязі.
Враховуючи вище викладене, Ваш запит був виконаний в частині, що стосується перерахунку додаткової винагороди за періоди, описані в зверненні, щодо колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ».
З наданої позивачем роздруківки скріншоту вбачається, що 23.10.2024 відповідачем було здійснено виплату позивачеві 469 834,40 грн.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач стверджує, що оскільки у жовтні 2024 року йому було здійснено нарахування та виплату додаткової грошової винагороди, встановленої постановою № 168, то він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передбачене Законом № 2050-III.
Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
соціальні виплати;
стипендії;
заробітна плата (грошове забезпечення);
сума індексації грошових доходів громадян;
суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. 
Відповідно до пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:
- пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);
- стипендії;
- заробітна плата (грошове забезпечення); 
- сума індексації грошових доходів громадян;
- суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
- суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Порядок № 159 у порівнянні із Законом № 2050-III деталізував види соціальних виплат як доходів громадян, при цьому їх перелік не є виключним у цьому Порядку.
Положення Закону № 2050-III та Порядку № 159, а також правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 638/19990/16-а, від 11 лютого 2021 року у справі № 1540/3742/18, від 05 липня 2022 року у справі № 420/7633/20, від 04 грудня 2024 року у справі № 380/24300/23, вказують на те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, зокрема мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 виходив з того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. 
За висновком Конституційного Суду України кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Отже, нормативне урегулювання відносин щодо компенсації громадянам втрати частини доходів вказує на те, що така компенсація пов`язана, по-перше, з порушенням встановлених строків виплати таких доходів; по-друге, з виключним переліком доходів як систематичних грошових виплат громадянам; по-третє, з фактом виплати нарахованих доходів. При цьому, підставою для компенсації є затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців. Тому розмір компенсації невід`ємно пов`язаний з видом та розміром невчасно виплаченого доходу, а також з тривалістю часу, протягом якого була затримка його виплати. 
У питанні про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати ключовим питанням є дохід. Законодавець в абзаці першому частини другої статті 2 Закону № 2050-III акцентував увагу саме на виді доходу, а не на його окремих складових чи ознаках такого доходу, при цьому підкресливши, що такі доходи не мають разового характеру. 
Одним із доходів у розумінні Закону № 2050-III є заробітна плата (грошове забезпечення). 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон № 2011-XII, який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. 
Статтею 9 Закону № 2011-XII врегульовано питання грошового забезпечення військовослужбовців.
Так, відповідно до частин першої - четвертої вказаної статті держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 цієї постанови установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає порядок, затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
Пунктом 2 Розділу І Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення включає:
- щомісячні основні види грошового забезпечення;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:
- посадовий оклад;
- оклад за військовим званням;
- надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:
- підвищення посадового окладу;
- надбавки;
- доплати;
- винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;
- премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:
- винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;
- допомоги.
Пунктами 16, 17 Розділу І Порядку № 260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України. На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Законом України від 28 червня 2023 року № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» доповнено Закон № 2011-XII статтею 9-2, відповідно до якої на період дії воєнного стану (особливого періоду) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року постановою № 168 установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та постанови № 168 наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 затверджено зміни до Порядку № 260, а саме доповнено новим розділом XXXIV, який врегульовує питання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану (застосовується з 01 лютого 2023 року).
Відповідно до пункту 10 розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Отже, одним із видів додаткової винагороди на період дії воєнного стану є додаткова винагорода військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Виходячи зі змісту наведених положень Закону № 2011-XII, постанови № 168 та Порядку №260 винагорода, як вид виплат військовослужбовцям, є частиною їх грошового забезпечення та можуть належати як до групи щомісячних додаткових видів, так і до одноразових додаткових видів. Аналіз таких виплат та дослідження їх правової природи показує, що вони невід`ємно пов`язані з особливим характером та умовами служби військовослужбовця, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом.
Очевидно, що призначення та виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням відбувається за настання особливого юридичного факту - поранення під час захисту Батьківщини, що зумовлює лікування (по тривалості часу воно може бути різним) або потребу у відпустці для лікування у зв`язку з отриманням тяжкого поранення. При цьому обидва наслідки поранення є обмеженими в часі, оскільки і лікування, і відпустка відбуваються упродовж певного (необхідного, визначеного) часу. Тому й зазначена винагорода повинна здійснюватися упродовж цього часу - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Згідно з пунктом 14 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Зі змісту статті 2 Закону № 2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
Оскільки матеріалами справи підтверджується наявність як факту невиплати позивачу частини грошового забезпечення, так і порушення строку його виплати, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати такого грошового забезпечення за періоди часу, вказані у листі Військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2024 №34804: з 01 серпня 2023 року до 29 серпня 2023 року, з 03 вересня 2023 року до 30 вересня 2023 року, з 03 листопада 2023 року до 30 листопада 2023 року, з 02 жовтня 2023 року до 31 жовтня 2023 року та з 01 грудня 2023 року до 31 грудня 2023 року.
При цьому, суд звертає увагу на те, що у позовній заяві позивач жодним чином не обґрунтував підстави, з яких ним вказано в якості початкової дати періоду нарахування саме 24.07.2023, враховуючи інформацію, відображену відповідачем у вищевказаному листі від 23.10.2024 №34804. Докази протилежного позивачем не надано.
Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Таким чином, бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, є протиправною.
Виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок щодо її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.
З огляду на невчасну виплату позивачу сум додаткової винагороди позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, а позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати додаткової винагороди, встановленої постановою № 168, за періоди часу з 01 серпня 2023 року до 29 серпня 2023 року, з 03 вересня 2023 року до 30 вересня 2023 року, з 03 листопада 2023 року до 30 листопада 2023 року, з 02 жовтня 2023 року до 31 жовтня 2023 року та з 01 грудня 2023 року до 31 грудня 2023 року, по дату фактичної виплати, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2025 у справі №280/8933/24.
На підставі викладеного, позов підлягає частковому задоволенню.
Оскільки при зверненні до суду позивач не сплачував судовий збір внаслідок наявних у нього пільг, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану», за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за періоди часу з 01 серпня 2023 року до 29 серпня 2023 року, з 03 вересня 2023 року до 30 вересня 2023 року, з 03 листопада 2023 року до 30 листопада 2023 року, з 02 жовтня 2023 року до 31 жовтня 2023 року та з 01 грудня 2023 року до 31 грудня 2023 року, по дату фактичної виплати.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за періоди часу з 01 серпня 2023 року до 29 серпня 2023 року, з 03 вересня 2023 року до 30 вересня 2023 року, з 03 листопада 2023 року до 30 листопада 2023 року, з 02 жовтня 2023 року до 31 жовтня 2023 року та з 01 грудня 2023 року до 31 грудня 2023 року, по дату фактичної виплати.
В іншій частині в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.