ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 755/13012/25
адміністративне провадження № К/990/40899/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу адвоката Каїна Юрія Вікторовича, який діє інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року (суддя: Хромова О.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року (судді: Кузьмишина О.М., Грибан І.О., Карпушова О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову №Б/601 від 16 січня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , якою притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн на ОСОБА_1 .
До адміністративного позову позивач долучив заяву про поновлення процесуального строку на оскарження постанови №Б/601 від 16 січня 2025 року. В обґрунтування заявленого клопотання представник позивача - адвокат Каїн Ю.В., зазначив, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд адміністративної справи 16 січня 2025 року. В копії постанови від 16 січня 2025 року № Б/601 відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 отримав копію даної постанови. Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 30 червня 2025 року звичайним поштовим зв`язком в поштову скриньку.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути її недоліки протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, із зазначенням інших підстав для поновлення строку, долучивши докази на підтвердження поважності причин такого пропуску.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з частиною другою статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови). Оскаржувану постанову № Б/601 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 2101 КУпАП винесено 16 січня 2025 року, отже десятиденний строк на оскарження такої постанови тривав до 27 січня 2025 року (включно). Позов подано до суду 08 липня 2025 року засобами поштового зв`язку (вхід. від 11 липня 2025 року, № 39975), поза межами встановленого статтею 286 КАС України десятинного строку звернення до суду з відповідної заявою.
Щодо поданої позивачем заяви про поновлення процесуального строку суд першої інстанції зазначив, що позивач до матеріалів позовної заяви долучено копію постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 січня 2025 року № Б/601 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, копію адвокатського запиту адвоката Каїна Ю.В. до ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 квітня 2025 року, вих. № 29-03/25, копію відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 на адвокатський запит від 27 травня 2025 року, вих. № 12/341. Водночас доказів вручення позивачеві копії оскаржуваної постанови 30 червня 2025 року до матеріалів справи не долучено.
На виконання вимог цієї ухвали від представника позивача надійшла заява про поновлення строків звернення до суду, в обґрунтування якої він зазначив, що оскаржувана постанова від 16 січня 2025 року № Б/601 була винесена без належного завчасного повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи, повістка про виклик на 16 жовтня 2024 року, на яку посилається відповідач в оскаржуваній постанові, позивачем не отримувалася. В копії постанови відсутні будь-які відомості про отримання позивачем її копії. Таким чином позивач не був обізнаний про існування цієї постанови та не знав про притягнення його до адміністративної відповідальності до моменту фактичного отримання її копії. Копію оскаржуваної постанови адвокат Каїн Ю.В. отримав 30 червня 2025 року звичайним поштовим відправленням. Саме з цієї дати позивач уперше дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів шляхом винесення щодо нього постанови про адміністративне правопорушення. Відтак перебіг строку на оскарження постанови має обчислюватися саме з 30 червня 2025 року. Додатково зазначено, що 29 квітня 2025 року адвокатом Каїном Ю.В. направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо підстав надання позивачеві статусу особи, яка порушує правила військового обліку. У відповідь на зазначений запит, отриманій 27 травня 2025 року (вих. №12/341), уперше повідомлено про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийняття постанови від 16 січня 2025 року № Б/601. Отже, до цього моменту позивач не мав жодної інформації про існування вказаної постанови, відповідно об`єктивно не міг реалізувати своє право на її оскарження.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення повернуто позивачеві.
Повертаючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився і апеляційний суд, зазначив, що згідно з поясненнями представника позивача про існування оскаржуваної постанови він дізнався 27 травня 2025 року із відповіді на адвокатський запит (вих. №12/341). Доказів вручення оскаржуваної постанови саме 30 червня 2025 року позивач суду не надав, а клопотань про необхідність надання додаткового строку на отримання відповідних доказів позивач та його представник не заявляли. З відповідними запитами для отримання доказів вручення оскаржуваної постанови до оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» позивач та його представник також не зверталися. Посилання представника позивача на конверт, поданий до суду першої інстанції, в якому, за твердженням сторони, містилася постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, отримана 30 червня 2025 року, суд апеляційної інстанції відхилив, указавши, що із наданого конверту неможливо встановити, який саме документ направлено на адресу представника позивача - адвоката Каїна Ю.В. та коли саме отримано означений поштовий конверт позивачем чи його представником. Суд першої інстанції також указав, що 29 квітня 2025 року адвокатом Каїном Ю.В. було направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо підстав надання позивачеві статусу особи, яка порушує правила військового обліку у додатку «ІНФОРМАЦІЯ_5». Отже, на думку суду, позивачеві було відомо про встановлення факту порушення правил військового обліку ще з 29 квітня 2025 року. Разом з тим позивач та його представник не навели обставин, які перешкоджали отримати копію оскаржуваної постанови у відповідному територіальному ІНФОРМАЦІЯ_6 з 29 квітня 2025 року по 30 червня 2025 року. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що позивач, усупереч вимогам ухвали про залишення позову без руху, не надав обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, а також доказів поважності причин його пропуску.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування
У касаційній скарзі адвокат Каїн Юрій Вікторович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У доводах касаційної скарги представник позивача зазначає, що не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції, підтриманий апеляційним судом, про те, що доказів вручення позивачеві копії оскаржуваної постанови 30 червня 2025 року до матеріалів справи не долучено. В позовній заяві, заяві про поновлення процесуального строку, в заяві про усунення недоліків вказано, що поштовий конверт з постановою про притягнення ОСОБА_1 був отриманий останнім звичайним поштовим зв`язком 30 червня 2025 року. Вказаний конверт було долучено до матеріалів справи та подано до суду першої інстанції.
Також суд першої інстанції безпідставно послався на те, що ще з 29 квітня 2025 року представнику позивача було відомо, що ОСОБА_1 є порушником правил військового обліку. Статус особи, яка порушила правила військового обліку не є тотожним статусу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Безпідставність цієї позиції також підтверджується суперечливим висновком суду про те, що про наявність оскаржуваної постанови представник позивача дізнався 27 травня 2025 року із відповіді на адвокатський запит, відповідно до якої цей суд визнав, що саме 27 травня 2025 року відповідач його повідомив, що позивача 16 січня 2025 року притягнуто до адміністративної відповідальності.
Не відповідає дійсним обставинам справи й висновок суду першої інстанції про те, що із запитами до оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» позивач та його представник не зверталися. 22 квітня 2025 року представник позивача звернувся до АТ «Укрпошта» з адвокатським запитом щодо надання відомостей про надходження на ім`я ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2024 року по 01 квітня 2025 року рекомендованих списків чи інших зареєстрованих поштових відправлень від ІНФОРМАЦІЯ_6. 28 квітня 2025 року АТ «Укрпошта» у відповіді повідомила, що вказані відомості за останні шість місяців у них відсутні.
Крім того, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що про наявність оскаржуваної постанови представник позивача дізнався саме 27 травня 2025 року з відповіді на адвокатський запит від ІНФОРМАЦІЯ_1 (вих.№ 12/341), позаяк отримання листа з відповіддю в день його складання та відправлення є неможливим, оскільки термін доставки поштових відправлень АТ «Укрпошта» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» становить не менше трьох днів. Представник позивача стверджує, що лист із відповіддю на адвокатський запит від 27 травня 2025 року (вих.№ 12/341) разом із постановою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності був фактично отриманий 30 червня 2025 року.
Позиція інших учасників справи
Від відповідача відзив на касаційну скаргу не надходив.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року (судді: Загороднюк А.Г., Єресько Л.О., Соколов В.М.) визнано поважними причини пропуску строку ОСОБА_1 на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року у справі №755/13012/25; відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Каїна Юрія Вікторовича, який діє інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою Верховного Суду (суддя: Загороднюк А.Г.) від 22 грудня 2025 року призначено справу до розгляду.
Джерела права та акти їхнього застосування
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлено статтею 123 КАС України.
Частинами першою та другою статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Частиною другою статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Позиція Верховного Суду
Верховний Суд нагадує, що згідно з положеннями статті 341 КАС України як суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів і вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, Верховний Суд зазначає таке.
Предметом оскарження у цій справі є постанова суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
У межах касаційного перегляду спір зосереджений виключно на питанні дотримання позивачем установленого законом строку звернення до суду.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач пропустив строк звернення до суду. Такого висновку суди першої та апеляційної інстанцій дійшли, встановивши, що про існування постанови від 16 січня 2025 року №Б/601 представник позивача дізнався 27 травня 2025 року із відповіді на адвокатський запит вих №12/341, а цей позов позивач подав до суду 08 липня 2025 року. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що про встановлення порушення правил військового обліку позивачу було відомо ще з 29 квітня 2025 року.
Із наведеного слідує, суди першої та апеляційної інстанцій пов`язали початок перебігу строку звернення до суду з моментом, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав оскаржуваною постановою.
Водночас Верховний Суд уважає такі висновки передчасними та такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Особливості судового провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Відповідно до частини другої цієї статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).
Аналогічний підхід закріплений і в частині першій статті 289 КУпАП, яка передбачає десятиденний строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення з дня її винесення. У разі пропуску цього строку з поважних причин він може бути поновлений за заявою особи, щодо якої ухвалено постанову.
З аналізу наведених норм права вбачається, що законодавець установив спеціальний, скорочений строк звернення до суду для оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, який обчислюється з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).
Поновлення такого строку можливе лише за наявності поважних причин.
Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
У кожному конкретному випадку суд має перевірити, чи наводить особа, яка подає заяву про поновлення строку звернення до суду, такі підстави.
Оскільки предметом оскарження у цій справі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальний десятиденний строк звернення до суду, який обчислюється з дня ухвалення відповідної постанови.
Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, оскаржувану постанову № Б/601 у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-КУпАП винесено 16 січня 2025 року. З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 08 липня 2025 року, а отже пропустив установлений законом десятиденний строк звернення до суду.
Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку на оскарження постанови, представник позивача зазначав, що позивач не був обізнаний про існування цієї постанови та не знав про притягнення його до адміністративної відповідальності до моменту фактичного отримання її копії. Оскаржувана постанова від 16 січня 2025 року № Б/601 була винесена без належного завчасного повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи, а повістка про виклик на 16 жовтня 2024 року, на яку посилається відповідач в оскаржуваній постанові, позивачем не отримувалася. В копії постанови відсутні будь-які відомості про отримання позивачем її копії. Копію оскаржуваної постанови отримав представник позивача - адвокат Каїн Ю.В. - лише 30 червня 2025 року. Саме з цієї дати позивач уперше дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів шляхом винесення щодо нього оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, і відповідно зміг об`єктивно реалізувати свої право на її оскарження. 
За змістом статті 235 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 210-1 КУпАП, за винятком випадків, прямо визначених законом, розглядаються ІНФОРМАЦІЯ_6. Від імені ІНФОРМАЦІЯ_6 розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладення адміністративних стягнень здійснюють їх керівники.
Відповідно до статті 285 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Процедура складання протоколів та оформлення матеріалів у справах цієї категорії визначена Інструкцією зі складання ІНФОРМАЦІЯ_6 протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року № 3 (далі - Інструкція, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 10 Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Пунктом 14 Інструкції передбачено, що постанова відповідно до статті 285 КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи.
Копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої цю постанову винесено. Копія постанови вручається особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, особисто під підпис. У постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника. У разі якщо копія постанови надсилається поштою, про це робиться відповідна відмітка у справі, до якої долучається повідомлення про вручення поштового відправлення.
З аналізу наведених норм убачається, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП підлягає обов`язковому доведенню до відома особи протягом трьох днів після закінчення розгляду справи шляхом особистого вручення під підпис (про що у постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника) або шляхом направлення поштою (про що робиться відповідна відмітка у справі, до якої долучається повідомлення про вручення поштового відправлення).
Водночас істотне значення для оцінки дотримання процесуальних гарантій має також факт належного повідомлення особи про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Як зазначав позивач, він не був належним чином повідомлений про розгляд адміністративної справи 16 січня 2025 року, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку йому не вручалася.
Із наявного в матеріалах справи супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12 січня 2025 року № 13/261/29 убачається, що ОСОБА_1 повідомлялося про призначення розгляду справи про адміністративне правопорушення на 16 січня 2025 року о 10 год 30 хв.
Разом із тим матеріали справи не містять жодних доказів направлення або вручення цього листа позивачу.
У наявній в матеріалах справи копії оскаржуваної постанови № Б/601 від 16 січня 2025 року також відсутні будь-які відомості, які б підтверджували її вручення позивачу.
За таких обставин, з урахуванням приписів КУпАП та Інструкції, беручи до уваги те, що позивач не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, заперечував факт свого запрошення, оскаржувану постанову особисто під підпис не отримував, за відсутності в матеріалах справи доказів протилежного, суди при вирішенні питання пропуску строку звернення до суду мали з`ясувати дату отримання позивачем оскаржуваної постанови рекомендованою поштовою кореспонденцією.
Водночас обставини повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача про винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності рекомендованою поштовою кореспонденцією не були предметом оцінки ані судом першої, ані судом апеляційної інстанції.
Оцінюючи поважність причин пропуску строку на оскарження постанови, суди попередніх інстанцій сфокусували свою оцінку виключно на доводах позивача щодо отримання копії постанови представником позивача - адвокатом Каїном Ю.В. - 30 червня 2025 року у відповідь на адвокатський запит, на підтвердження чого було подано копію поштового конверта.
Судами встановлено, що 29 квітня 2025 року представником позивача подано адвокатський запит керівнику ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням надати інформацію щодо підстав присвоєння позивачеві статусу особи, яка порушує правила військового обліку у додатку «ІНФОРМАЦІЯ_5».
У відповіді на цей запит ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 27 травня 2025 року вих. №12/341 повідомлено, що 16 січня 2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову за частиною третьою статті 210-1 КУпАП за №Б/601, якою накладено на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000,00 грн. Крім того, повідомлено про надсилання копії постанови від 16 січня 2025 року за №Б/601 з копіями матеріалів адміністративної справи. У додатку до відповіді на адвокатський запит зазначено: копія постанови за №Б/601 від 16 січня 2025 року з копією матеріалів адміністративної справи на 2 арк.
На підставі наведеного та пояснень представника позивача суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що про існування оскаржуваної постанови представнику позивача стало відомо саме 27 травня 2025 року, - з моменту отримання відповіді на адвокатський запит.
Суд апеляційної інстанції відхилив посилання представника позивача на поштовий конверт як доказ отримання постанови 30 червня 2025 року, указуючи, що із наданого конверту неможливо встановити, який саме документ направлено на адресу представника позивача - адвоката Каїна Ю.В. та коли саме отримано означений поштовий конверт позивачем чи його представником.
Однак такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій є необґрунтованими.
Як слідує з матеріалів справи, відповідь на адвокатський запит була оформлена та направлена адвокату Каїну Ю.В. листом від 27 травня 2025 року вих. № 12/341. Надана представником позивача копія поштового конверта містить у графі «Відправник» зазначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та відмітку «№ 12/341», а у графі «Отримувач» - «адвокат Каїн Ю.В.», що об`єктивно підтверджує направлення цим поштовим відправленням саме листа від 27 травня 2025 року вих. № 12/341.
Крім того, відповідно до відмітки оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта», зазначеної на копії цього конверта, відправлення було прийнято до пересилання 09 червня 2025 року, що унеможливлює його отримання адресатом 27 травня 2025 року, тобто у день складання листа, враховуючи також фактичний маршрут поштового відправлення - м. Київ - Київська область.
За таких обставин висновок судів про те, що представник позивача дізнався про оскаржувану постанову 27 травня 2025 року, є помилковим і не знаходить підтвердження в матеріалах справи.
Відхиляючи твердження представника позивача про те, що до 30 квітня 2025 року позивач не мав жодної інформації про існування вказаної постанови, відповідно, об`єктивно не міг реалізувати своє право на її оскарження, суд першої інстанції послався на те, що про встановлення порушення правил військового обліку позивачу було відомо ще з 29 квітня 2025 року.
Разом з тим такі посилання суду є безпідставними, оскільки факт обізнаності позивача з тим, що щодо нього зафіксовано порушення правил військового обліку не є тотожним та не свідчить про його обізнаність із винесенням конкретної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки постанова у справі про адміністративне правопорушення є окремим індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, який породжує правові наслідки лише з моменту його ухвалення та належного доведення до відома особи.
Крім того, необґрунтованими є твердження суду першої інстанції про те, що позивач та його представник не вживали заходів для отримання доказів вручення оскаржуваної постанови, зокрема шляхом звернення до оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта».
Як убачається з матеріалів справи, 22 квітня 2025 року представник позивача звернувся до АТ «Укрпошта» з адвокатським запитом щодо надання відомостей про надходження на ім`я ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2024 року по 01 квітня 2025 року рекомендованих списків чи інших зареєстрованих поштових відправлень від ІНФОРМАЦІЯ_6. 
Як зазначив представник позивача, у відповіді від 28 квітня 2025 року АТ «Укрпошта» повідомила про відсутність у оператора поштового зв`язку відомостей щодо таких відправлень за останні шість місяців.
Вказані обставини та відповідні докази суди залишили поза увагою та не надали їм оцінки.
Отже, фактично обставини, з якими пов`язаний відлік спеціального десятиденного строку на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, залишилися судами не встановленими.
У цьому контексті Верховний Суд нагадує, що в адміністративному процесі діє принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи.
Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України, суд зобов`язаний вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
З огляду на наведене, суд першої інстанції не вжив усіх можливих та необхідних заходів для з`ясування обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про поновлення позивачеві строку звернення до суду.
При цьому суд першої інстанції не був позбавлений процесуальної можливості вирішити питання про поновлення строку звернення до суду після відкриття провадження у справі, вживши всіх необхідних заходів для перевірки відповідних доводів сторони та з`ясування усіх фактичних обставин, які мають істотне значення для вирішення цього процесуального питання.
Суд апеляційної інстанції залишив зазначені обставини без уваги.
За таких умов Верховний Суд приходить до висновку про формальний і поверховий підхід судів першої та апеляційної інстанцій до вирішення питання про поновлення пропущеного ОСОБА_1 строку звернення до суду.
Відповідно до статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції).
З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року («Bellet v. France», заява № 23805/94, § 36)).
Окрім того, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України).
У рішенні від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France» (заява № 35787/03) ЄСПЛ звертав увагу на те, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.
Також ЄСПЛ зазначив, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
У розглядуваній правовій ситуації суд першої інстанції, вирішуючи питання про поновлення строку на звернення до суду, не з`ясував обставини, що мають визначальне значення для правильного вирішення спірного питання, що, в свою чергу, призвело до передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.
Зважаючи на це Верховний Суд погоджується з доводами скаржника, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали про повернення позовної заяви, яка перешкоджає подальшому провадженню в справі.
Суд апеляційної інстанції, натомість, не виправив допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
З огляду на положення статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу адвоката Каїна Юрія Вікторовича, який діє інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року скасувати, а справу №755/13012/25 направити до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач судді 	А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько В.М. Соколов