Справа № 383/1000/25
Номер провадження 2/383/53/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючої - судді Адаменко І.М.,
за участю:
секретаря судового засідання - Зербул С.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу №383/1000/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2022 між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 було укладено договір № 3532210870-625631 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахував грошові кошти на його картковий рахунок. Відповідач не виконував належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість станом на 07 серпня 2025 року в розмірі 20869,80 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту 7000,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 13869,80 грн. З урахуванням викладеного, ТОВ «КОШЕЛЬОК» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за договором, а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача ТОВ «КОШЕЛЬОК» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав клопотання, де позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без його участі (а.с.6). Також представник позивача надав письмові пояснення, де вказує, що відповідачем здійснено дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір та волевиявлення на укладення кредитного Договору. Посилання відповідача на неправомірне нарахування процентів поза межами Лояльного строку кредитування необґрунтоване, оскільки відповідно до п.2.1. Договору кредит надавався строком на 14 днів, початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця грошових коштів. В Договорі саме цей період визначений як Лояльний. У пункті 3.6. Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду (п.3.7 Договору). З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 ( вісімсот три ) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним (п.3.8. Договору). До спливу Лояльного періоду у 14 днів ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок за Договором та не повернув всю суму по тілу кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом, що підтверджується доданим до позовної заяви детальним розрахунком заборгованості. Також вказує, що розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим та узгоджується з умовами кредитного договору, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.84-91).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду від відповідача надійшов відзив, який обґрунтований тим, що він заперечує факт укладення кредитного договіру з позивачем, вказує, що останнім не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб. Позивачем жодних доказів не надано того, що відповідачем, як позичальником вчинено певні дії, які б об`єктивно свідчили про здійснення пролонгації вказаного кредитного договору. Таким чином вважає, що право кредитора припинилося зі спливом строку дії договору 08.03.2022 року та починаючи з цієї дати нарахування відсотків позивачем вже не відповідача вимогам закону. Також зазначає, що наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним доказом, крім того не відомо, кому належить карткові рахунки, на які переказано дані кошти, оскільки наданий позивачем лист не містить ідентифікуючих даних про особу. На цій підставі просить відмовити в задовлені позовних вимог в повному обсязі, а також відмовити в задоволені стягнення судових витрат (а.с.72-82). Інших заяв чи клопотань до суду не подав. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази та оцінивши їх у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.
В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Як визначено в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Судом встановлено, що 23 лютого 2022 року між між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та ОСОБА_1  було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3532210870-625631 (надалі Кредитний договір), за умовами якого кредитодавець надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених цим Договором (п.1.1. Кредитного договору) (а.с.11-15).
Укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт та мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Позичальника в Особистий кабінет, в порядку передбаченому законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направлення на абонентський номер мобільного телефону який зазначив клієнт. При цьому, Позичальник самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує техничні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС (п.1.2. Кредитного договору).
Згідно з п.1.4. Кредитного договору загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним .
Відповідно до п.1.4.1. Кредитного договору Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.2.1. Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.
Відповідно до п.1.4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом: 9.80 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно з п.1.4.3. Кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п.1.4.3.1. Кредитного договору дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду.
Згідно з п.1.5. Кредитного договору тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.3.4., 3.5., 3.6. цього Договору.
Кредит надається строком на 14 (чотирнадцять діб ) днів, (далі – «Лояльний період») початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця. Сторони погодили, що встановлений в п.2.1 Договору строк Лояльного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом. Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит в строк не пізніше 3 (три доби) банківських днів від дати підписання цього Договору (п.2.1.-2.3. Кредитного договору).
Відповідно до п.2.5. Кредитного договору кредит надається Позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту за реквізитам платіжної картки № НОМЕР_1 або іншого електронного платіжного засобу, реквізити якої надані/вказані Позичальником з метою отримання кредиту.
Згідно з п.2.6. Кредитного договору позичальник особисто несе персональну відповідальність за повноту, достовірність інформації що міститься у реквізитах платіжної картки № НОМЕР_1 або іншого електронного платіжного засобу, реквізити якої надані/вказані Позичальником з метою отримання кредиту.
Кредит вважається наданим та підтверджує безготівкове перерахування суми кредиту, визначеного п.2.5. цього Договору за наявності відповідног пталіжного доручення сформованого у ІТС Товариства (п.2.7. Кредитного договору).
Відповідно до п. 3.1. -п. 3.5.1 Кредитного договору проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом. Нарахування процентів за цим Договором здіи?снюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно). Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здіи?снюватиметься згідно графіка платежів, що є Додатком до цього Договору. Відповідно до вимог частини 4 статті 11 Закону України і «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для Позичальника (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього Договору за умови дотримання Позичальником Графіку розрахунків, що є Додатком цього Договору, становить 7009.80 грн., або 100.14% від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 9.80 грн., або 0.14% від суми кредиту. Сторони погоджуються, що у випадку користування Кредитом з боку Позичальника більше за визначений Лояльним періодом, встановлении? п.2.1 Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 3.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 2 (два) відсотки від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п.3.4 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 2,2% (два цілих два десятка процента) за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 0.01% розповсюджуються на весь період користування Кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.2.1 Договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.4.3. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування.
Відповідно до п. 3.6. – п. 3.7. Кредитного договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Лояльного Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного Періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду.
З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 (всісот три) проценти річних, що становить 2.2. проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним (п.3.8. Кредитного договору).
Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка платежів) не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодаця (п.3.12. кредитногоо договору).
Відповідно до п. 9.3. - п.9.3.1 Кредитного договору невід`ємною частиною та додатком цього Договору є «Правила надання позики на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та «Паспорт споживчого кредиту». Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариства, текст яких знаходиться на Сайті Кредитодавця.
Згідно з п.9.1. Кредитного договору цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
Кредитний договір та додатки до нього підписано електронним підписом позичальника, що відтворено шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора 6067 23.02.2022 14:58:27 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений у п. 10 Кредитного договору «Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» (а.с.15 зворот).
Зазначені обставини також підтверджено візуальною формою послідовності дій Товариства та клієнта в ІТС та інформацією з мобільного додатку «Гетконтакт», де зазначено, номер мобільного телефону відповідача ОСОБА_1 НОМЕР_2 (а.с.93-94).
Додатком № 1 до Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3532210870-625631 від 23.02.2022 року, сторонами погоджено графік розрахунків, періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а саме таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договом про споживчий кредит, згідно з яким дата повернення кредиту та сплата нарахованих процентів: 08.03.2022, сума кредиту за договором 7000,00 грн, проценти за користування кредитом 9,80 грн (а.с.16).
Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту до Договору №3532210870-625631 від 23.02.2022 р., який також підписаний електронним підписом ОСОБА_1 , та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (9-11).
Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідач та ТОВ «КОШЕЛЬОК» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Проте, відповідач у строки, визначені Договором, свої зобов`язання за вказаним Договором не виконав.
Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Зобов`язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору.
На підтвердження виконання Договору позивачем надано лист ЦВ ПАТ «МТБ БАНК» у м.Києві від 25.06.2025 року №06/642-06/358, відповідно якого вбачається, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання шляхом перерахування позичальнику кредитних коштів на його особисту банківську картку № НОМЕР_3 , через платіжну систему XPAY Group LLC в розмірі 7000,00 грн 23.02.2022 року о 14:58:35, Order ID транзакції – 56465034, що також підтверджується повідомленням XPAY Group LLC про успішне зарахування на карту клієнта № НОМЕР_1 коштів у сумі 7000,00 грн, опис замовлення: видача кредитних коштів, Договір займа №3532210870-625631(а.с.20 - 20 зворот).
Також з відповіді, яка надійшла від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 12.09.2025 року за №5447/25 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.08.2025 року, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 (IBAN НОМЕР_5 ) (а.с.62-65).
З наданої АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» виписки від 05.09.2025 року про рух коштів по картці за період з 22.02.2022 по 06.06.2022 вбачається рух коштів за вказаним картковим рахунком відповідача, тобто відповідач користувався кредитними коштами, також дана виписка містить зарахування коштів в сумі 7000,00 грн 23.02.2022 року (а.с.120-122). 
Позивач надав розрахунок заборгованості відповідача перед ТОВ «КОШЕЛЬОК» за кредитним договором № 3532210870-625631 від 23 лютого 2022 р., з якого вбачається, що заборгованість відповідача станом на 06.06.2022 р. становить 7000,00 грн - залишок заборгованості за кредитним договором, 13869,80 грн. - заборгованість за відсотками, всього 20869,80 грн (а.с.17-19).
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц від 25.05.2021 року аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Тобто, ТОВ «КОШЕЛЬОК» свої зобов`язання за Кредитним договором № 3532210870-625631 від 23 лютого 2022 р. виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 7000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, відповідач не дотримався умов кредитного договору, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 20869,80 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно аналізу прецедентної практики ЄСПЛ згідно статті 6 Конвенції рішення судів повинно достатнім чином містить мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Разом з тим, статтю 6 параграфу 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. («Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89); («Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30); («Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
Як факт підписання кредитного договору електронним підписом так і факт отримання відповідачем кредитних коштів від позивача знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, так кошти у розмірі 7000,00 грн зараховані на картковий рахунок № НОМЕР_6 ОСОБА_1 , крім того даний картковий рахунок зазначений самим відповідачем у договорі, а саме п.10 «Місцезнаходження, ревізити та підписи сторін», що свідчить про спростування доводів відповідача та доведеність обставин укладення кредитного договору між сторонами, та його виконання з боку позивача .
У постанові Верховного Суду від 02.07.2025 року у справі №906/356/24, зроблено висновок, що спірний договір був повністю виконаний однією стороною і це виконання (перерахування позики на банківський рахунок позичальника) було прийнято відповідачем, тобто позичальник прийняв кошти і користувався ними.
Суд зазначає, що кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина десята статті 9 Закону України № 1734-VIII).
Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення (частина дванадцята статті 9 Закону України № 1734-VIII).
Проте, суду не надано доказів, що відповідач зверталася до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, а також не відмовився від отримання кредиту, що передбачено ст. 14 ЗУ «Про споживче кредитування», що також передбачено п.4.2.2 Кредитного договору про надання кредиту № 3532210870-625631, тим самим фактично останній погодився із всіма умовами такого договору.
Також доводи відповідача про те, що позивачем не правомірно нараховувалися йому відсотки після закінчення строку дії договору, а саме після 08.03.2022 року, не відповідають дійсним обставинам справи.
Так, судом встановлено, що сторони погодили (п.3.6 Кредитного договору), що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком продовження строку користування кредитом на умовах, визначених п.3.7, п. 3.8.
Зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж 90 днів після закінчення лояльного періоду (п. 3.7 Кредитного договору).
Згідно з п. 3.8 Кредитного договору, з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803% річних, що становить 2,2% в день від суми кредиту за кожен день користування ним.
Отже, враховуючи неоплату відповідачем процентів та тіла кредиту у строки, визначені п.2.1. Кредитного договору та фактичне користування кредитом після закінчення лояльного періоду, тому строк користування кредитними коштами позивачем було продовжено на 90 днів, з 09.03.2022 року до 06.06.2022 року з відсотковою ставкою 2,2 % на добу ( п.6.7 Кредитного договору).
Згідно з п. 3.12 Кредитного договору, прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка платежів) не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем.
Згідно з п. 4.1.3 Кредитного договору у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту позичальник зобов`язувався сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення.
Закінчення строку надання кредиту не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов договору (п. 6.4 Кредитного договору).
З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідачем не здійснено жодного погашення за кредитним договором, незважаючи на фактичне користування кредитними коштами. Водночас матеріалами справи підтверджується користування відповідачем сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом. За таких обставин зобов`язання відповідача щодо повернення основної суми кредиту виникло з дня, наступного після закінчення лояльного періоду, але не пізніше ніж через 90 днів після його завершення у відповідності до п.3.7 Кредитного договору.
Таким чином, оцінюючі зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що ТОВ «КОШЕЛЬОК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, але відповідач, у порушення умов договору не виконав свого зобов`язання з повернення позики та припустився заборгованості, за таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача ОСОБА_1 існує обов`язок перед позивачем ТОВ «КОШЕЛЬОК» щодо сплати заборгованості за Кредитним договором №3532210870-625631 від 23.02.2022 року у загальному розмірі 20869,80 грн, з яких: 7000,00 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту та 13869,80 грн сума прострочених платежів по процентах.
Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно статті137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно ч.8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду надано наступні документи:
- копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 лютого 2025 року між Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» в особі керуючого бюро Гурського Г.Ю. та ТОВ «КОШЕЛЬОК» в особі директора Крилова С.С. Відповідно до п.1.3. Договору клієнт зобов`язується своєчасно отримувати правничу (правовоу) допомогу, що надається йому Адвокатським бюро згідно з умовами цього Договору, а також добросовісно виконувати всі інші зобов`язання по договору в обсязі, у строки та терміни, що встановлені цим Договором (а.с. 34). 
- копію Додатку від 20 червня 2025 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 12 лютого 2025 року, відповідно якого сторони погодили наступну правову (правничу) допомогу: оформлення документів щодо надання правничої (правової) допомоги (додаток до договору про надання правової допомоги) (30 хв.) – 1000,00 грн; збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справита платіжних реквізитів для сплати судового збору (1 год) – 2000,00 грн; складання позовної заяви (2 год) – 4000,00 грн; формування додатків (доказів) до позовної заяви (для суду та відповідача) (1 год) – 2000,00 грн; відправка позову стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі (30 хв)- 1000,00 грн. Всього 10000,00 грн (а.с. 35).
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Гурського Г.Ю. серії ДН №5506 від 29.05.2019 року (а.с. 36). 
Відповідно до висловленої Верховним Судом у постанові від 09.07.2019 року у справі № 923/726/18 позиції від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.
Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, до яких також відносяться судові витрати на правничу допомогу, у разі задоволення позову - покладаються на відповідача.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1ст. 182 ЦПК України).
Відповідач у відповіді на відзив вказав, що на його думку, вартість виконаних робіт представником позивача є завищеною, необґрунтованою такою, що не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності у розумінні, є неспівмірною зі складністю справи та документально не підтверджена.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.
Разом з тим, суд приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи.
Згідно п. 1 ч. 2 ст.137 та ч. 8 ст.141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18.
Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі № 340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям.
Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ та керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає, що характер спірних відносин у справі не є складним, судова практика у цій категорії справ є сталою, суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування. Враховуючи, що справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, а також враховуючи доводи відповідача, суд вважає, що з урахуванням принципу розумності та справедливості, співмірною до обсягу цих послуг є сума відшкодування в розмірі 8000 грн, саме така сума правничої допомоги підлягає стягненню на користь позивача.
У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» заборгованість за договором № 3532210870-625631 від 23.02.2022 року у загальному розмірі 20869,80 грн (двадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять гривень 80 копійок), а також судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК», код ЄДРПОУ 40842831, місцезнаходження: вул. Антонова, 8А, с. Чайки Києво-Святошинський район, Київська область, п.і. 08135.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_7 виданий Бобринецьким РС УДМС України в Кіровоградській області від 12.10.2012 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 . 
Повне рішення суду складено 06.02.2026 року.

Суддя І. М. Адаменко