ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/17201/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
Стислий зміст позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.04.2025 № 163750033014 "Про призначення пенсії" в частині не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності правління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України із 11 лютого 1997 року по 4 грудня 1997 року - 9 місяців 22 дні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України із 11 лютого 1997 року по 4 грудня 1997 року - 9 місяців 22 дні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити з 29 березня 2025 року ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячно щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 66 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є суддею у відставці і за результатом розгляду її заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді прийнято рішення Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.04.2025 № 163750033014, яким визначено, що стаж роботи на посаді судді 23 роки 1 місяць 9 днів та відповідно визначено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді із розрахунку 56% від суддівської винагороди. Проте, із таким рішенням позивач не погоджується, вважаючи, що до її суддівського стажу не було зараховано період роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України із 11 лютого 1997 року по 4 грудня 1997 року - 9 місяців 22 дні. Вважає таке рішення протиправним, оскільки даний період має бути зарахований до спеціального стажу на посаді судді.

Стислий зміст заперечень відповідачів.
12.01.2026 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи на інших посадах тощо, а тому, виплата щомісячного грошового утримання судді у відставці проводиться у розмірі, передбаченому Законом №1402 на момент відповідного розрахунку. Факт протиправних дій щодо з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у перерахунку пенсії відсутній, у задоволенні позову слід відмовити.
13.01.2026 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач додатково зазначив, що на виконання рішення суду від 21.05.2025 у справі №440/4863/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 зараховано до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання періоди роботи з 05.12.1997 по 10.01.1999, з 12.01.1999 по 11.01.2002, з 02.02.2002 по 18.02.2002. Таким чином,позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, отже, необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заяви, клопотання учасників справи.
Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про поновлення процесуального строку.
05.01.2026 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
26.01.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи.
27.01.2026 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 поновлений строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано докази у позивача і відповідачів. 
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.
Указом Президента України від 02.02.2002 №96/2002 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Октябрського районного суду м. Полтави строком на п`ять років.
Постановою Верховної Ради України від 04.04.2007 №878-V ОСОБА_1 обрана на посаду судді Октябрського районного суду м. Полтави безстроково. 
У подальшому, постановою Верховної Ради України від 07.07.2011 №3622-VІ ОСОБА_1 обрана на посаду судді апеляційного суду Полтавської області, а у відповідності до Указу Президента України від 28.09.2018 №297/2018 суддя апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1 переведена на роботу на посаду судді Полтавського апеляційного суду. 
Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.03.2025 №611/0/15-25 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Полтавського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
При цьому, у рішенні Вищої ради правосуддя від 25.03.2025 №611/0/15-25 встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді із 02.02.2002 по 25.03.2025 - 23 роки 1 місяць 23 дні; робота на посаді виконувача обов`язків заступника начальника управління юстиції з організаційного забезпечення діяльності судів та судово-правової реформи Управління юстиції в Полтавській області Міністерства юстиції України із 05.12.1997 до 11.01.1999 - 1 рік 1 місяць 6 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме стаж роботи на посадах заступника начальника управління юстиції - начальника відділу Державної виконавчої служби Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України, заступника начальника управління - начальника відділу Державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції - 3 роки. 
Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.03.2025 №611/0/15-25 загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, встановлено 27 років 2 місяці 29 днів.
Наказом голови Полтавського апеляційного суду від 27.03.2025 №4.7-09/20 "Про відрахування зі штату Полтавського апеляційного суду судді ОСОБА_1 " позивача 28.03.2025 відраховано зі штату суду із займаної посади судді у зв`язку зі звільнення за її заявою у відставку. 
01.04.2025 позивач звернулася до структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до статті 142 Законом України "Про судоустрій і статус суддів". 
До даної заяви позивачем було додано рішення Вищої ради правосуддя від 25.03.2025 та наказ Полтавського апеляційного суду від 27.03.2025 щодо мого звільнення у звязку з поданням заяви про відставку; трудова книжка ОСОБА_1 ; розрахунок стажу судді, здійснений Полтавським апеляційним судом.
Вказана заява розглянута, за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Рішенням ГУПФУ в Одеській області від 09.04.2025 №163750033014 призначено ОСОБА_1 з 29.03.2025 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 56% суддівської винагороди судді, з урахуванням страхового стажу 35 років 4 місяці 15 днів, у тому числі, судді - 23 роки 1 місяць 9 днів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в сумі 116534,88 грн обчислено згідно з довідкою Полтавського апеляційного суду від 28.03.2025 №4.6-20/143/2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі №440/4863/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 зараховано до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання періоди роботи з 05.12.1997 по 10.01.1999, з 12.01.1999 по 11.01.2002, з 02.02.2002 по 18.02.2002, що підтверджується протоколом перерахунку пенсії позивача від 06.11.2025, який здійснений відповідно до рішення 163750033014 від 12.11.2025 про перерахунок пенсії. Стаж на посаді судді становить відповідно до даного протоколу перерахунку пенсії становить 27 років 3 місяці і 2 дні.
При цьому, період роботи позивача на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України із 11 лютого 1997 року по 4 грудня 1997 року - 9 місяців 22 дні у протоколі перерахунку пенсії позивача від 06.11.2025, який здійснений відповідно до рішення 163750033014 від 12.11.2025 про перерахунок пенсії не відображено і не зараховано позивачу до стажу роботи на посаді судді.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 59/0/15-26 від 15 січня 2026 року зараховано ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання, час роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11.02.1997 року до 04.12.1997 року. Встановлено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 28 років 22 дні. Установлено, що право судді ОСОБА_1 на довічне грошове утримання виникає безпосередньо з моменту ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про її відставку, а саме з 25 березня 2025 року.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.04.2025 № 163750033014 "Про призначення пенсії" в частині не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності правління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України із 11 лютого 1997 року по 4 грудня 1997 року, позивач звернулася до суду з даним позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Суд зазначає, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу та поширюються на всіх суддів України. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень, так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці.

Відповідно до ч.1 ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Частина 2 цієї статті передбачає, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з ч.3 ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Згідно із частиною першою статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (ч.2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до п.34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-УІІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.
Також у вказаному рішенні зазначено, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).
Аналогічна позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці).
Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 08.09.2022 у справі №380/10696/21.
Таким чином, Вища рада правосуддя є єдиним, конституційним органом, який при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку обчислює необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого і має розраховуватись та виплачуватись відповідне грошове утримання.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 59/0/15-26 від 15 січня 2026 року зарахований ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання, час роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11.02.1997 року до 04.12.1997 року. Встановлено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 28 років 22 дні. Установлено, що право судді ОСОБА_1 на довічне грошове утримання виникає безпосередньо з моменту ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про її відставку, а саме з 25 березня 2025 року.
Частиною другою статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Правова позиція із зазначеного питання викладена в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.
Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.04.2025 № 163750033014 "Про призначення пенсії" в частині не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності правління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України із 11 лютого 1997 року по 4 грудня 1997 року, а відтак дане рішення в даній частині слід визнати протиправним та зобов`язання зарахувати позивачу до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності правління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України із 11 лютого 1997 року по 4 грудня 1997 року та повторно розглянути заяву позивача від 01.04.2025, із урахуванням висновків суду у даній справі.
Суд також дійшов висновку, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (як територіального органу ПФУ, який у порядку екстериторіальності розглядав заяву позивача) повторно розглянути заяву позивача від 01.04.2025, із урахуванням висновків суду у даній справі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
Водночас, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити з 29 березня 2025 року ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячно щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 66 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді слід відмовити, як передчасної, оскільки визначення відсоткового базису стажу суддівської винагороди, як і розміру такого утримання, є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, і наразі спору щодо такого обрахунку не має. 
Таким чином, дані вимоги є передчасними та спрямованими на захист можливого порушення права, як може виникнути у майбутньому, але яке відсутнє станом на момент розгляду цієї справи.
При цьому, суд звертає увагу на обов`язок пенсійного органу провести перерахунок стажу на посаді судді саме з дати первинного призначення, а саме з 29.03.2025. Збільшення стражу на посаді судді беззаперечено призведе до збільшення відсоткового обрахунку та розміру довічного грошового утримання, різницю якого, після проведення перерахунку слід виплатити позивачу.
Інші аргументи та доводи сторін, викладені у позові та відзиві на позов, не спростовують вищевикладені обставини, не підлягають врахуванню судом при прийнятті судового рішення у цій справі.
При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
Отже, позов слід задовольнити частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1211,2 грн.
Таким чином, при задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,2 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000, код ЄДРПОУ 13967927), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.04.2025 № 163750033014 "Про призначення пенсії" в частині не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності правління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України із 11 лютого 1997 року по 4 грудня 1997 року, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 59/0/15-26 від 15 січня 2026 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності правління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України із 11 лютого 1997 року по 4 грудня 1997 року, до рішення Вищої ради правосуддя № 59/0/15-26 від 15 січня 2026 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.04.2025, із урахуванням висновків суду у даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,2 грн. (одна тисяча дві одинадцять гривень та 20 коп).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В.І. Бевза