ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/2045/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Юрко І.В., Білак С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 в адміністративній справі №160/2045/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в якій заявлені вимоги:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за грудень 2022, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2023, у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці через отримання тяжкої травми пов`язаної із захистом Батьківщини - протиправною;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за грудень 2022, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2023 у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці через отримання тяжкої травми пов`язаної із захистом Батьківщини після отриманого поранення.
25.01.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позовну заяву без руху через невідповідність вимогам ст.ст.160, 161 КАС України, та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
06.02.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов - повернуто позивачеві. Вказана ухвала разом з позовом та додатками до нього вручені позивачу засобами поштового зв`язку 16.02.2024 року, що підтверджується поштовим повідомленням, долученим до матеріалів справи.
15.02.2025 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 від 05.02.2025 року про усунення недоліків на виконання ухвали суду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто заявнику без розгляду, оскільки вона надійшла після постановлення ухвали про повернення позову.
08.01.2025 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року у справі №160/2045/24 скасовано та постановлено справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки заяву від 05.02.2024 року позивачем подано у передбачений законом строк.
05.03.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, поновлено строк звернення до суду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 в адміністративній справі №160/2045/24 провадження у справі №160/2045/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії- закрито.
Не погодившись з ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду, та прийняти нову постанову, якою справу для продовження розгляду передати до суду першої інстанції.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Закриваючи провадження в адміністративній справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач у цій справі оскаржує бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за грудень 2022, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2023, у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці через отримання тяжкої травми пов`язаної із захистом Батьківщини.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №3026 від 29.04.2023 року виплачено ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 30.12.2022 року по 15.04.2023 року з розрахунку 100 тис грн, сума виплати склала 319648,39 грн.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1608 від 04.03.2024 року ОСОБА_1 виплачено додаткову винагороду за період з 30.12.2022 року по 15.04.2023 року з розрахунку 100 тис грн, сума виплати склала 168085,48 грн.
Таким чином, відповідач відновив законні права позивача на отримання ним додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за грудень 2022, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2023, у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці через отримання тяжкої травми пов`язаної із захистом Батьківщини, а тому провадження по справі №160/2045/24 підлягає закриттю на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
В силу ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Стосовно питання доступу до суду ЄСПЛ зазначив в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП "Голуб" проти України» від 18 жовтня 2005 року, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року, серія А № 18, пункти 28-36).
ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, пункт 33).
Таким чином, право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур в різних сферах публічних правовідносин.
Керуючись частинами 1 та 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. 
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.
На виконання ч. 8 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
В оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції послався на п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України як на підставу для закриття провадження у справі.
Як убачається із матеріалів справи, предметом позову у цій справі є нарахування та виплата ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за грудень 2022, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2023, у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці через отримання тяжкої травми пов`язаної із захистом Батьківщини.
Як зазначає позивач, станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції (2025), відповідачем частково проведено виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за грудень 2022, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2023, у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці через отримання тяжкої травми пов`язаної із захистом Батьківщини в сумі 487  733,87 тис. грн., що значно менше суми заявленої у позовних вимогах (700 000 грн.).
Між тим, судом апеляційної інстанції, в даному випадку, досліджується питання не пов`язане з розміром належних виплат, а вирішується процесуальне питання про наявність законних підстав для закриття провадження у справі, згідно із п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку спірним відносинам в частині позовних вимог, яка стосується виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за грудень 2022, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2023, у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці через отримання тяжкої травми пов`язаної із захистом Батьківщини які в загальному розмірі можуть дорівнювати 700  000 грн., оскільки існує спір про право, та помилково закрито провадження, згідно із п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у даній адміністративній справі, а тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
У зв`язку з вищезазначеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню, відповідно оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.            
Керуючись ст.ст. 238, 242, 308, 310, 315, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 в адміністративній справі №160/2045/24,-  задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 в адміністративній справі №160/2045/24,- скасувати.
Справу № 160/2045/24 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. 
Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідно до ст. 329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак