Справа № 438/112/24                        Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т. 
Провадження № 22-ц/811/2797/25                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Підлужного В.І. 
з участю: представника АТ «Укрнафта» - Монастирського І.В.,
ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10 липня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», Бориславської міської ради Львівської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Львівська міська рада, про визнання права власності.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.12.2003 року між Приватним підприємством «Смерічка» та Відкритим акціонерним підприємством «Укрнафта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за № 3/232-ІП. Актом від 15.12.2003 року, складеним між НГВУ ВАТ «Укрнафта» та ПП «Смерічка» підтверджується прийом-передача нежитлового приміщення. 18.03.2004 року між ВАТ «Укрнафта» в особі начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» Веклюка О.Й. та ПП «Смерічка» в особі засновника ОСОБА_1 укладено вже нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , площею 68,8 кв.м, за ціною 3 368,4 гривень, які повністю сплачені на рахунок продавця до підписання договору, який посвідчено приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Дмитришин С.К., реєстровий № 266. 22.10.2020 року засновником ПП Смерічка» ОСОБА_1 прийнято рішення про припинення діяльності ПП «Смерічка» шляхом ліквідації, і рішенням ліквідатора від 15.12.2021 року вирішено передати майно ПП «Смерічка» - нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,8 кв.м, у власність єдиного учасника підприємства ОСОБА_1 16.12.2021 року ПП «Смерічка» припинено. 24.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся у ЦНАП Львівської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю на АДРЕСА_1 , площею 68,8 кв. м у зв`язку з передачею йому у власність на підставі рішення ліквідатора ПП «Смерічка» від 15.12.2021 року як фізичній особі майна у результаті припинення (ліквідації) цієї юридичної особи, однак рішенням про відмову у проведенні реєстраційних дій №68663644 від 31.07.2023 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Стрихар М.І. Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, відмовило позивачу у проведенні вказаної реєстраційної дії, оскільки ПП «Смерічка» до припинення юридичної особи не вчинило дій, пов`язаних з державною реєстрацією права власності на спірне нерухоме майно, і у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про відчужувача майна ВАТ «Укрнафта», як про власника спірної нежитлової будівлі. З наведених підстав просить визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на нежитлову будівлю загальною площею 68,8 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1894791. 
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 10 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на нежитлову будівлю загальною площею 68,8 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1894791.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Бориславської міської ради Львівської області в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок, по 605 гривень 60 копійок з кожного..
Рішення суду оскаржило ПАТ «Укрнафта»,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що будь-які правовідносини між ПАТ «Укрнафта» та ПП «Смерічка» припинилися станом на 18.03.2004 року внаслідок виконання сторонами умов договору купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна. Звертає увагу, що виключно позивачем, як засновником та власником ПП «Смерічка», 20.10.2020 року було прийнято рішення про припинення діяльності ПП «Смерічка», ним же була проведена процедура ліквідації підприємства та 15.12.2021 року було прийнято рішення про передачу майна ПП «Смерічка» у власність позивача, як єдиного учасника підприємства. Вважає, що оскільки позивач єдиний власник та засновник ПП «Смерічка», а тому йому було достовірно відомо про те, що у відповідача відсутні будь-які майнові права на оспорюваний об`єкт нерухомого майна, починаючи з 18.03.2004 року, і саме з цього часу, на думку апелянта, повинен обраховуватись початок перебігу строку позовної давності. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Укрнафта» - Монастирського І.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 щодо її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ПП «Смерічка», уклавши договір купівлі-продажу та виконавши всі його умови, є єдиним законним власником спірного об`єкта нерухомості, однак ПП «Смерічка» не до свого припинення не вчинило дій, пов`язаних з державною реєстрацію права власності на нежитлову будівлю на АДРЕСА_1 , що зумовлює неможливість державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт нерухомості ще і у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформації про ВАТ «Укрнафта», як про власника спірної нежитлової будівлі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом встановлено, що рішенням Правління ВАТ «Укрнафта» від 28.01.2003 року, протокол № 3, структурній одиниці ВАТ «Укрнафта» - НГВУ «Бориславнафтогаз» надано дозвіл на вчинення від імені ВАТ «Укрнафта» дій з продажу будівлі бойлерної, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,8 кв. м, за ціною 3 368,40 грн. (у т.ч. ПДВ – 561,40 грн.) ПП «Смерічка», вирішено видати довіреність та надати право підпису начальнику НГВУ «Бориславнафтогаз» Веклюку О.Й., як представнику ВАТ «Укрнафта», під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу будівлі бойлерної.
Копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру, фіскальних чеків, Довідки Управління ПФУ в м. Бориславі Львівської області від 06.08.2023 року № 120 підтверджується, що ПП «Смерічка» в особі директора ОСОБА_1 повністю сплатило грошові кошти за придбання будівлі бойлерної у загальній сумі 3 368,40 грн. (у т.ч. ПДВ – 561,40 грн.), а також збір до Пенсійного фонду України за придбання нерухомого майна у сумі 33,68 грн.
Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради від 19.06.2003 року № 381 оформлено за ВАТ «Укрнафта» право власності на будівлю бойлерної АДРЕСА_1 , площею 68,8 кв. м, та видано останньому на підставі цього рішення Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 16.07.2003 року, яке зареєстроване в Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 29.07.2003 року за №120.
Рішенням Бориславської міської ради від 03.11.2003 року № 259 надано дозвіл НГВУ «Бориславнафтогаз» на зміну землекористувача у зв`язку з продажем ПП «Смерічка» будівлі бойлерної на АДРЕСА_1 .
12.12.2003 року між структурною одиницею ВАТ «Укрнафта» - НГВУ «Бориславнафтогаз» в особі начальника Веклюка О.Й., який діяв на підставі Положення про НГВУ «Бориславнафтогаз» та Довіреності ВАТ «Укрнафта» №юр95 від 06.02.2003 року, як продавцем, та ПП «Смерічка» в особі директора ОСОБА_1 , який діяв на підставі Статуту, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 3/232-ІН від 12.12.2003 року, згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити за ціною та умовами, що передбачені в договорі, нежитлове приміщення: будівлю бойлерної, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , ціна об`єкту продажу - 3 368,40 грн. (пункти 1.1, 2.1).
Згідно з Розділом 4 Договору право власності покупця на об`єкт продажу виникає з моменту повної оплати за це майно. Передача об`єкта продажу покупцю здійснюється продавцем після повної оплати за об`єкт продажу та засвідчується актом прийому-передачі, що підписується сторонами договору.
15.12.2003 року між НГВУ «Бориславнафтогаз» ВАТ «Укрнафта» та ПП «Смерічка» складено Акт прийому-передачі нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 68,8 кв. м, вартістю 3 368,40 грн., згідно з договором купівлі-продажу нежитлового приміщення № 3/232-ІН від 12.12.2003 року, яким засвідчено відсутність взаємних претензій продавця і покупця щодо оплати за приміщення та стану нежитлового приміщення.
Тобто, сторонами договору купівлі – продажу нежитлового приміщення були виконані всі умови цього договору.
Судом також встановлено, що 18.03.2004 року між ВАТ «Укрнафта» в особі начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» Веклюка О.Й., який діяв на підставі статуту ВАТ «Укрнафта», витягу з протоколу засідання Правління ВАТ «Укрнафта» від 28.01.2003 року № 3 і довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. 16.02.2004 року за реєстровим № 762, та ПП «Смерічка» в особі засновника ОСОБА_1 , який діяв на підставі Статуту, укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Дмитришин С.К., реєстровий № 266, відповідно до змісту якого ВАТ «Укрнафта» продало, а ПП «Смерічка» придбало нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , площею 68,8 кв. м, за ціною 3 368,40 грн., які повністю сплачені на рахунок продавця до підписання договору.
Тобто, 18.03.2004 року між сторонами вже був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі – продажу нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , площею 68,8 кв. м.
Факт продажу і фактичної передачі спірного нерухомого майна від ВАТ «Укрнафта» ПП «Смерічка» підтверджується Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення № 3/232-ІН від 12.12.2003 року; квитанціями до прибуткового касового ордеру та фіскальними чеками; Актом прийому-передачі приміщення від 15.12.2003 року між НГВУ «Бориславнафтогаз» ВАТ «Укрнафта» та ПП «Смерічка»; Договором купівлі-продажу, укладеним між ВАТ «Укрнафта» і ПП «Смерічка», посвідченим приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Дмитришин С.К. 18.03.2004 року за реєстровим № 266.
Матеріали справи не містять інформації про те, що договір купівлі – продажу нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , площею 68,8 кв. м, за ціною 3 368,40 грн., які повністю сплачені на рахунок продавця до підписання договору, посвідчений 18.03.2004 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Дмитришин С.К., оспорювався його сторонами чи визнавався недійсним в судовому порядку. 
22.10.2020 року ОСОБА_1 , як єдиним засновником ПП «Смерічка», прийнято рішення про припинення діяльності підприємства шляхом ліквідації. Призначено ліквідатором Крисяка І.М., і рішенням ліквідатора ПП «Смерічка» вирішено у зв`язку з ліквідацією юридичної особи передати майно ПП «Смерічка» - нежитлову будівлю загальною площею 68,8 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у власність єдиного учасника підприємства ОСОБА_1 
16.12.2021 року ПП «Смерічка» припинено, запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її ліквідації № 1004131110003000748 від 16.12.2021 року внесено державним реєстратором Поясник М.О., Бориславської міської ради Львівської області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.12.2022 року.
24.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся у ЦНАП Львівської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю на АДРЕСА_1 , площею 68,8 кв. м, у зв`язку з передачею йому у власність на підставі рішення ліквідатора ПП «Смерічка» від 15.12.2021 року як фізичній особі майна у результаті припинення (ліквідації) цієї юридичної особи.
Рішенням про відмову у проведенні реєстраційних дій № 68663644 від 31.07.2023 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Стрихар М.І. Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв`язку з передачею йому нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 , площею 68,8 кв. м, у результаті припинення ПП «Смерічка». Підстава відмови: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав об`єкт нерухомого майна зареєстровано за попереднім власником (ВАТ «Укрнафта»). Крім того, наявна інформація з Єдиного реєстру боржників щодо продавця ВАТ «Укрнафта», ЄДРПОУ 00135390.
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 361933260 від 16.01.2024 року, право колективної власності на нежитлову будівлю загальною площею 68,8 кв.м, загальною вартістю 3368, 00 грн., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1894791, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 16.07.2003 року, виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради 29.07.2003 року, зареєстроване за ВАТ «Укрнафта». 
Відносно спірної нежитлової будівлі площею 68,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1894791), за адресою: АДРЕСА_1 , державна реєстрація обтяжень (податкової застави) відсутня.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Однак, незважаючи на відчуження відповідачем ПАТ «Укрнафта» об`єкта нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1894791, право власності на цей об`єкт зареєстровано за ВАТ «Укрнафта».
На думку колегії суддів, зазначена в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 361933260 від 16.01.2024 року інформація про те, що право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1894791, зареєстроване за ВАТ «Укрнафта», спростовує доводи апелянта про те, що ПАТ «Укрнафта» не має жодного відношення до спірного об`єкта нерухомості, і що ПАТ «Укрнафта» не є належним відповідачем у справі. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між ВАТ «Укрнафта» і ПП «Смерічка» договір купівлі-продажу нежитлової будівлі відповідає вимогам закону щодо дотримання форми його укладення і є дійсним з моменту його укладення, умови договору його сторонами виконані, недійсним договір в судовому порядку не визнавався. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підставності набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , оскільки такий був переданий йому ліквідатором, як єдиному учаснику ПП «Смерічка», у зв`язку з її ліквідацією юридичної особи, що правонаступництва не передбачає.
Судом першої інстанції вірно встановлено, шо ПП «Смерічка», уклавши договір купівлі-продажу нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 площею 68,8 кв. м, виконавши всі його умови, сплативши вартість майна, а також прийнявши майно внаслідок виконання продавцем свого зобов`язання по передачі об`єкту нерухомості у володіння, стало його єдиним законним власником.
Судом також встановлено, що до припинення юридичної особи ПП «Смерічка» не вчинило дій, пов`язаних з державною реєстрацію права власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 , що зумовлює неможливість державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт нерухомості, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформації про ПАТ «Укрнафта», як про власника нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 площею 68,8 кв. м.
Згідно з пунктами 1, 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; чи судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Відсутність у ОСОБА_1 перелічених вище документів, а також запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за АТ «Укрнафта» права власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 площею 68,8 кв. м, унеможливлює реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на зазначене нерухоме майно. 
Отже, рішення суду щодо визнання права власності на об`єкт нерухомого майна має юридичне значення, оскільки таке рішення набуває статусу правовстановлюючого документа і є підставою державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.
Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Оскільки за змістом ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Потреба в такому способі захисту права власності як визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Безспірним є те, що ПП «Смерічка набуло нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 площею 68,8 кв. м у власність на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі – продажу, тобто на підставі, що не заборонені законом, а відтак і ОСОБА_1 , як єдиний засновник ПП «Смерічка» після його ліквідації, як юридичної особи, також на законних підставах набув це приміщення у власність.
Представник АТ «Укрнафта» в суді апеляційної інстанції не заперечував укладення договору купівлі – продажу нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 площею 68,8 кв. м., укладеного між ПАТ «Укрнафта» та ПП «Смерічка», не заперечував законність вибуття цього приміщення з власності АТ «Укрнафта» та набуття ПП «Смерічка», ОСОБА_1 права власності на це приміщення, не зміг пояснити причин наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про те, що ВАТ «Укрнафта» зазначене власником нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 площею 68,8 кв. м.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та доводами апелянта про те, що відповідач ПАТ «Укрнафта» фізично не володіє спірним об`єктом нерухомого майна, немає до нього будь –якого відношення, визнає відчуження ВАТ «Укрнафта» ОСОБА_1 нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 площею 68,8 кв. м , однак як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він містить відомості про ПАТ «Укрнафта», як про власника нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 площею 68,8 кв. м.
Суд вірно вказав на те, що ПАТ «Укрнафта» не вчинив жодних дій для усунення правової невизначеності, що є підставою для захисту в судовому порядку права позивача і залучення ПАТ «Укрнафта» співвідповідачем у справі.
Заперечуючи щодо позову, представник ПАТ «Укрнафта» посилався на пропуск позивачем позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Аналогічними є доводи апеляційної скарги.
Відповідно до статті 261 ЦПК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
Вважаючи, що ОСОБА_3 пропустив строк звернення до суду з позовом за захистом своїх прав, ПАТ «Укрнафта» посилається на те, що позивач достовірно знав про наявність у нього права власності на спірне майно з моменту укладення договору купівлі – продажу 18.03.2004 року, а отже перебіг строк позовної давності слід починати рахувати саме з цього дня. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який не вбачав підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , як фізична особа, не був стороною договору купівлі продажу нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 площею 68,8 кв. м., оскільки такий укладався між ВАТ «Укрнафта» та ПП «Смерічка». 
Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом не як засновник чи власник ПП «Смерічка», а як фізична особа, яка отримала майно після ліквідації юридичної особи 16.12.2021 року, до моменту ліквідації ПП «Смерічка» нежитлова будівля на АДРЕСА_1 площею 68,8 кв. м належала юридичній особі, а не ОСОБА_1 , і лише після ліквідації спірний об`єкт нерухомості почав належати позивачу, як єдиному учаснику підприємства, беручи до уваги відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації за ним права власності на спірний об`єкт нерухомості, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що строк на звернення до суду за захистом порушеного права ОСОБА_1 не пропустив, а відтак відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрнафта» –залишити без задоволення.
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10.12.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк