П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/6359/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В. 
Суддя-доповідач: Драчук Т. О. 
14 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнання протиправними, скасування рішення та картки відмови, 
В С Т А Н О В И В :
в березні 2025 року позивач, - ОСОБА_1 , звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення Житомирської митниці Державної митної служби України UA101000/2025/000101/2 від 06.03.2025 про коригування митної вартості товарів.
Також, позивач просила визнати протиправною та скасувати картку відмови Житомирської митниці Державної митної служби України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA101020/2025/000327.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Житомирської митниці Державної митної служби України UA101000/2025/000101/2 від 06.03.2025 про коригування митної вартості товарів.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови Житомирської митниці Державної митної служби України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA101020/2025/000327.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3578,67 грн.
Не погоджуючись з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2025, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи, відсутність клопотань від учасників справи про розгляд справи за їх участі, а також те, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, відповідно до рахунку-фактури № 2540024 від 20.02.2025 ОСОБА_1 придбала транспортний засіб - Peugeot 3008 VIN НОМЕР_1 за 9200 євро.
28.02.2025 до відділу митного оформлення №1 митного поста "Житомир-центральний" з метою імпорту товару "легковий автомобіль, марка - PEUGEOT, модель - 3008, календарний рік виготовлення - 2020", що ввозився на ім`я ОСОБА_1 , подано митну декларацію № 25UA101020006647U8.
Заявлена митна вартість товару визначена за основним методом на рівні 9500 євро за одиницю.
Разом з митною декларацією подавалися такі документи:
-0380 - рахунок-фактура № 2540024 від 20.02.2025;
-2800 - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 27.02.2020;
-3007 - довідка про транспортні витрати від 28.02.2025.
Відповідачем позивачу надіслано повідомлення про необхідність надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 4) копію митної декларації країни відправлення.
На виконання вказаного повідомлення позивачем додатково надано:
- копію митної декларації країни відправлення 25DE706453999551B1;
- переклад українською свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 27.02.2020;
- переклад українською рахунку-фактури № 2540024 від 20.02.2025;
- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №05/03/2025-1 від 05.03.2025.
Разом з тим, митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA101000/2025/000101/2 від 06.03.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA101020/2025/000327.
Вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у рішенні про коригування митної вартості товарів зазначені такі підстави його прийняття:
Документи, подані для митного оформлення містять розбіжності не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар:
Відповідно до наданого перекладу рахунку-фактури №2540024 від 20.02.2025 продавцем зазначено особу, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 27.02.2020 не є його власником. Виявлені обставини створюють обґрунтовані сумніви щодо права даної особи відчужувати транспортний засіб та визначати ціну його продажу. Документ, що вказує на юридичний зв`язок цієї особи з транспортним засобом, право розпоряджатися транспортним засобом та визначати ціну продажу, до митного оформлення не подано.
Крім того, рахунок-фактура не підписана особою, що його склала, а тому даний документ не набув чинності та не може підтверджувати викладені у ньому факти.
Декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Відповідно до довідки про транспортні витрати від 28.02.2025 витрати при доставці оцінюваного автомобіля до кордону України склали 300 євро. У зв`язку із відсутністю у митниці відомостей про місце укладання правочинну купівлі-продажу товару, митниця позбавлена можливості перевірити числові значення складової митної вартості – витрат на транспортування.
Відомості про ціну продажу товару, викладені у додатково наданій копії митної декларації країни відправлення №25DE706453999551B1 не використані під час перевірки числових значень заявленої митної вартості у зв`язку із не наданням митному органу перекладу на українську мову даних документів.
Додатково наданий на вимогу митного органу Звіт № 05/03/2025-1 від 06.03.2025 (далі – Звіт) не може бути використаний як документ, що підтверджує митну вартість товару.
У графі 31 МД № 25UA101020006647U8 зазначено про те, що ввезений на митну територію України транспортний засіб, має пошкодження внаслідок затоплення (пошкоджено: електр.мережа авто, бортова панель, перемикачі керування, АКПП, тощо). Разом з тим, дані пошкодження не підтверджуються актом оглядом здійсненим в зоні діяльності Житомирської митниці від 28.02.2025 № 25UA101020006647U8.
Методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г – в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару за МД: 25UA205170004319U0 від 24.02.2025 - 1.Легковий автомобіль: - марка - PEUGEOT, - модель - 3008, - бувший у використанні, - календарний рік виготовлення - 2020, - модельний рік виготовлення - 2020, - об`єм двигуна - 1499 см3, - потужність двигуна - 96 kw, - номер кузова - НОМЕР_3 , - тип двигуна - дизельний, - тип кузова - універсал, - кількість місць - 5, - колісна формула - 4х2, - категорія Т3 - М1, Призначення - пасажирський, для використання по дорогах загального призначення. Виробник "PEUGEOT", торговельна марка - PEUGEOT – 11500 Євро за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Суд першої інстанції вважає таку позицію митного органу помилковою та зазначає таке.
Відповідно до рахунку-фактури № 2540024 від 20.02.2025 ОСОБА_1 придбала транспортний засіб - Peugeot 3008 VIN НОМЕР_1 за 9200 євро у ТОВ Якбсен Нутфарцойге.
Рахунок-фактура містить відомості стосовно ідентифікації транспортного засобу та запис про ціну вказаного автомобіля.
Суд першої інстанції зауважив, що митна декларація країни відправника 25DE706453999551B1 містить посилання на рахунок-фактуру № 2540024 від 20.02.2025, а також містять відомості про отримувача - ОСОБА_1 та відомості стосовно ідентифікації автомобіля марки Peugeot 3008 VIN НОМЕР_1 .
Подані декларантом документи не містять розбіжностей, в митній декларації позивача, в інвойсі, які є основними документами, а також в декларації країни експорту жодних розбіжностей у вартості товару не міститься. Загальна вартість товару, вказаної у експортній декларації повністю співпадає з вартістю, що вказана у інвойсі .
Товар передано покупцеві відповідно до умов поставки, а у покупця з`явився обов`язок оплатити товар; своєю чергою, інвойс є розрахунково-платіжним документом, що надається продавцем покупцеві, та містить перелік товарів, їх кількість та суму коштів, яку покупець повинен сплатити.
Вищевказаний інвойс, на переконання суду, є належним документом, що підтверджує вартість товару та містить всі необхідні реквізити для його ідентифікації, тобто відповідає вимогам частини 2 статті 53 МК України.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що розрахунок через фінансову установу не мав місце, а тому вимоги про необхідність подання банківських платіжних документів, на чому наполягав відповідач при митній консультації, не є обґрунтованими.
З огляду на правову позицію Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладену у постанові від 10.07.2025 у справі №240/35530/23 суд враховує доводи позивача про те, що в результаті домовленості між сторонами інвойсу, оплату за транспортний засіб покупець здійснив готівкою, що не суперечить вимогам чинного законодавства.
Продавець не звертався з будь-якими листами, повідомленнями-вимогами чи претензіями щодо невиконання зобов`язання з оплати транспортного засобу, що також підтверджує факт того, що зобов`язання з оплати товару згідно рахунку №2540024 виконані у повному обсязі.
Факт оплати товару підтверджується тим, що товар переданий у розпорядження покупця та знаходиться на митній території України, що встановлено відповідачем у оскаржуваному рішенні, адже відповідач констатує, що на момент митного оформлення сторони виконали один перед одним свої зобов`язання: продавець передав товар покупцю, а покупець оплатив товар.
Відповідач не повідомляв про надходження документально підтвердженої офіційної інформації від митних органів Німеччини щодо недостовірності заявленої митної вартості, що також підтверджує протиправність коригування митної вартості задекларованого товару, адже відповідач не мав обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару.
У наданому до митного оформлення міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору.
Щодо зауваження відповідача про відсутність підпису/печатки продавця в інвойсі, то суд першої інстанції зазначив, що вказана обставина не впливає на розрахунок митної вартості. Крім того, відсутній підпис/печатка продавця в інвойсі по суті не є розбіжностями, оскільки даний документ не носить суперечностей з іншими поданими документами та відсутність підпису не впливає на можливість або неможливість перевірки числового значення заявленої митної вартості товару.
Отже, суд першої інстанції зазначив, що відсутність підпису на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (іnvoice), складеному нерезидентом, не є невідповідністю в поданих до митного оформлення документах, а відтак не є підставою для відмови в митному оформленні товарів за першим методом.
Стосовно твердження відповідача про відсутність повноважень у продавця товару розпоряджатись товаром та визначати ціну його продажу, слід зазначити наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що надане позивачем свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 31.01.2020 містить відомості про власника оцінюваного транспортного засобу, а саме - ТОВ "Клаус Декер".
У вказаному свідоцтві міститься відмітка про те, що "Власник цього посвідчення не обов`язково є власником автомобіля".
Виходячи із вищевикладеного, зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ТОВ "Клаус Декер" не свідчить про те, вказане товариство є власником автомобіля, а ТОВ Якбсен Нутфарцойге не має право ним розпоряджатися. Протилежного відповідач не довів, що вкотре підтверджує той факт, що митний орган не дослідив та не надав належної оцінки документам, наданим декларантом на підтвердження митної вартості товару.
Крім того, перевірка зазначених обставин не належить до повноважень митного органу під час здійснення перевірки правильності визначення митної вартості об`єкта імпорту.
Що стосується вартості транспортування товару, яка є складовою митної вартості товару, суд першої інстанції зазначив, що позивач на підтвердження транспортних витрат надав довідку про транспортні витрати, в якій зазначено, що на легковий автомобіль Peugeot 3008 VIN НОМЕР_1 транспортні витрати до кордону України складають 300 Євро. Страхування вантажу не проводилось, Навантажувальні роботи не виконувались.
Таким чином суд першої інстанції зазначив, що відповідач не надав будь-яких належних та допустимих доказів, які би спростовували розмір понесених позивачем витрат на транспортування автомобіля та які вказували б на їх заниження, відтак, такі зауваження відповідача є необґрунтованими та безпідставними, а подані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на транспортування є достатніми.
Суд першої інстанції критично оцінив посилання відповідача на те, що у зв`язку із відсутністю у митниці відомостей про місце укладання правочину купівлі-продажу товару, митниця позбавлена можливості перевірити числові значення складової митної вартості – витрат на транспортування, оскільки такі відомості вказані в рахунку-фактурі.
Крім того, в рахунку-фактурі також містяться відомості про наявність пошкоджень автомобіля, що, на думку суду першої інстанції, безпосередньо впливає на його вартість.
Крім того, на підтвердження заявленої фактичної митної вартості товару 05.03.2025 підготовлено звіт №05/03/2025-1 експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, відповідно до якого ринкова вартість товару на дату складання оцінки становить 9179,11 Євро, а також вказано які саме пошкодження має транспортний засіб, що у свою чергу мають безпосередній вплив на визначення вартості товару .
Також про те, що транспортний засіб має пошкодження вказано і у рахунку-фактурі.
Суд першої інстанції також вважає безпідставними посилання відповідача на те, що пошкодження не підтверджено актом огляду транспортного засобу, оскільки у даному акті огляду транспортного засобу, проведеного митницею 28.02.2025 вказано, що за зовнішніми ознаками ТЗ відповідає митній декларації та товаросупровідним документам.
При цьому, у МД № 25UA101020006647U8 зазначено, що авто має пошкодження внаслідок затоплення (пошкоджено: електр.мережа авто, бортова панель, перемикач керування, АКПП тощо).
Таким чином у акті фактично підтверджено факт наявності пошкоджень, що також відмічено і у додатку до акту.
Навіть якщо відповідач не бере до уваги вищезазначений звіт, це не дає підстав митному органу приймати рішення про коригування митної вартості товару, адже позивач надав вичерпний перелік документів, визначений ч. 2 ст. 53 МК України, а звіт експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу не входить до переліку документів, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України.
Беручи до уваги приписи ч. 3 ст. 53 МК України, звіт експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу є лише додатковим документом, який надається декларантом на письмову вимогу митного органу.
Відтак, рішення митного органу не брати до уваги звіт жодним чином не може впливати на прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Також, суд першої інстанції зауважив, що для розрахунку митної вартості імпортованого товару застосовано резервний метод, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 МК України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару за МД: 25UA205170004319U0 від 24.02.2025 - 1.Легковий автомобіль: - марка - PEUGEOT, модель - 3008, - бувший у використанні, - календарний рік виготовлення - 2020,-модельний рік виготовлення - 2020, - об`єм двигуна - 1499 см3, - потужність двигуна - 96 kw, - номер кузова - VF3MCYHZRLS038110, - тип двигуна - дизельний, - тип кузова - універсал, - кількість місць - 5, - колісна формула - 4х2, - категорія Т3 - М1, Призначення - пасажирський, для використання по дорогах загального призначення. Виробник "PEUGEOT", торговельна марка - PEUGEOT – 11500 Євро за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Як визначено у рішенні про коригування митної вартості товарів джерелом вищевказаної інформації щодо товарів, митне оформлення яких уже здійснено, міститься в ціновій базі ЄАІС ДМСУ.
Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів затверджених наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 встановлено, що посилання на використання цінової бази ЄАІС Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Відповідач надав опис схожого товару за МД: 25UA205170004319U0 від 24.02.2025, однак не відомо, які документи подавались під час розмитнення, митним органом не враховано різницю технічного стану транспортних засобів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Позивачем подано до митного органу належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, а відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за першим методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вважає, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, разом з тим використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин придбання транспортного засобу, або що видані позивачу документи є фіктивними чи недійсними.
Отже, враховуючи, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів, яке судом визнано протиправним та скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів, в межах ч.1 ст.308 КАС України, погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, однак не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині судових витрат, з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Як передбачено ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.1, 2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Як передбачено ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зі змісту розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України вбачається, що в аспекті реалізації процедур з визначення митної вартості товарів, ключову роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при : а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах 09.07.2020 по справі №804/5445/17, від 31.06.2020 по справі №809/1858/16, від 15.02.2022 по справі №826/12901/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Як встановлено з матеріалів справи, у митній декларації позивача митну вартість задекларованого товару було визначено декларантом за основним методом.
Також, позивачем надано пакет документів, а саме: 0380 - рахунок-фактура № 2540024 від 20.02.2025; 2800 - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 27.02.2020; 3007 - довідка про транспортні витрати від 28.02.2025.
Відповідачем позивачу надіслано повідомлення про необхідність надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: 1)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; 2)рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3)висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 4)копію митної декларації країни відправлення.
На виконання вказаного повідомлення позивачем додатково надано: копію митної декларації країни відправлення 25DE706453999551B1; переклад українською свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 27.02.2020; переклад українською рахунку-фактури № 2540024 від 20.02.2025; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №05/03/2025-1 від 05.03.2025.
Згідно з ст.57 МК України встановлено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно з ч.2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.
Відповідно до ч.4-5 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Статтею 64 МК України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Відповідно до ч.2 ст.7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947), оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) b) Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.
Згідно з приміткою 4 до пункту 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі формулювання підпунктів a і b дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.
Відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є контрактна вартість, визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.
Згідно з ч.1, 2 Приміток до статті 7 вказаної Угоди митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях. Методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 - 6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7.
Відповідно до п.7 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року №689, при перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.
Колегія суддів зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку з цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.
Разом з цим, у графі 33 рішення митного органу було зазначено обставини, що використовувались митним органом для визначення митної вартості, а саме:
Документи, подані для митного оформлення містять розбіжності не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар:
Відповідно до наданого перекладу рахунку-фактури №2540024 від 20.02.2025 продавцем зазначено особу, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 27.02.2020 не є його власником. Виявлені обставини створюють обґрунтовані сумніви щодо права даної особи відчужувати транспортний засіб та визначати ціну його продажу. Документ, що вказує на юридичний зв`язок цієї особи з транспортним засобом, право розпоряджатися транспортним засобом та визначати ціну продажу, до митного оформлення не подано.
Крім того, рахунок-фактура не підписана особою, що його склала, а тому даний документ не набув чинності та не може підтверджувати викладені у ньому факти.
Декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Відповідно до довідки про транспортні витрати від 28.02.2025 витрати при доставці оцінюваного автомобіля до кордону України склали 300 євро. У зв`язку із відсутністю у митниці відомостей про місце укладання правочинну купівлі-продажу товару, митниця позбавлена можливості перевірити числові значення складової митної вартості – витрат на транспортування.
Відомості про ціну продажу товару, викладені у додатково наданій копії митної декларації країни відправлення №25DE706453999551B1 не використані під час перевірки числових значень заявленої митної вартості у зв`язку із не наданням митному органу перекладу на українську мову даних документів.
Додатково наданий на вимогу митного органу Звіт № 05/03/2025-1 від 06.03.2025 (далі – Звіт) не може бути використаний як документ, що підтверджує митну вартість товару.
У графі 31 МД № 25UA101020006647U8 зазначено про те, що ввезений на митну територію України транспортний засіб, має пошкодження внаслідок затоплення (пошкоджено: електр.мережа авто, бортова панель, перемикачі керування, АКПП, тощо). Разом з тим, дані пошкодження не підтверджуються актом оглядом здійсненим в зоні діяльності Житомирської митниці від 28.02.2025 № 25UA101020006647U8.
Методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г – в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару за МД: 25UA205170004319U0 від 24.02.2025 - 1.Легковий автомобіль: - марка - PEUGEOT, - модель - 3008, - бувший у використанні, - календарний рік виготовлення - 2020, - модельний рік виготовлення - 2020, - об`єм двигуна - 1499 см3, - потужність двигуна - 96 kw, - номер кузова - VF3MCYHZRLS038110, - тип двигуна - дизельний, - тип кузова - універсал, - кількість місць - 5, - колісна формула - 4х2, - категорія Т3 - М1, Призначення - пасажирський, для використання по дорогах загального призначення. Виробник "PEUGEOT", торговельна марка - PEUGEOT – 11500 Євро за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що митний орган, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем ТЗ за резервним методом, має зазначити, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, навести порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Крім того, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012).
Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 08.02.2019 по справі №825/648/17 та у постанові від 09.09.2020 по справі №400/3133/18.
В свою чергу, митним органом наведено підстави неможливості застосування другорядних методів та вказано про застосування резервного методу. Джерелом числового значення митної вартості товару є МД 5UA205170004319U0 від 24.02.2025.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що з наявних матеріалів справи, та доказів наданих відповідачем, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості без врахування індивідуальних ознак товару, що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару.
Тобто, відповідач фактично не досліджував ціну за аналогічний товар (хоча такий товар наявний по базі відповідача, оскільки надано відповідні докази позивачем, втім послався на схожий товар де вартість визначалась за інший транспортний засіб: - марка - PEUGEOT, - модель - 3008, - бувший у використанні, - календарний рік виготовлення - 2020, - модельний рік виготовлення - 2020, - об`єм двигуна - 1499 см3, - потужність двигуна - 96 kw, - номер кузова - НОМЕР_3 , - тип двигуна - дизельний, - тип кузова - універсал, - кількість місць - 5, - колісна формула - 4х2, - категорія Т3 - М1, Призначення - пасажирський, для використання по дорогах загального призначення. Виробник "PEUGEOT", торговельна марка - PEUGEOT – 11500 Євро за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення.
Проте, відповідачем не надано оцінку пошкодженням автомобіля, які наявні в Peugeot 3008 VIN НОМЕР_1 (у МД № 25UA101020006647U8 зазначено, що авто має пошкодження внаслідок затоплення (пошкоджено: електр.мережа авто, бортова панель, перемикач керування, АКПП тощо)), в межах визначення ціни резервним методом за схожий товар.
Також, суд звертає увагу, що Наказом Державної митної служби України від 01.07.2021 №476 "Про затвердження Методичних рекомендацiй щодо роботи посадових осiб митних органiв з аналiзу, виявлення та оцiнки ризикiв при здiйсненнi контролю за правильнiстю визначення митної вартостi товарiв, якi перемiщуються через митний кордон України" затверджено Методичнi рекомендацiї щодо роботи посадових осiб митних органiв з аналiзу, виявлення та оцiнки ризикiв при здiйсненнi контролю за правильнiстю визначення митної вартостi товарiв, якi перемiщуються через митний кордон України.
Відповідно до п.5 Методичних рекомендацій №476 пiд час робiт з аналiзу, виявлення та оцiнки ризикiв можуть використовуватися такi джерела iнформацiї:
- спецiалiзованi програмно-iнформацiйнi комплекси Єдиної автоматизованої iнформацiйної системи Держмитслужби;
- спецiалiзованi видання, якi мiстять iнформацiю про цiни, сформованi на свiтовому ринку;
- iнформацiя, отримана Держмитслужбою, про цiни на товари та/або сировину, матерiали, комплектуючi, якi входять до складу товарiв;
- iнформацiя, отримана вiд митних органiв iноземних держав за результатами перевiрки автентичностi документiв, якi подавалися пiд час митного контролю та митного оформлення товару;
- iнформацiя, отримана за результатами здiйснення митного контролю, в тому числi, за результатами проведення документальних перевiрок дотримання вимог законодавства з питань митної справи;
- iнформацiя, отримана вiд державних органiв, установ та органiзацiй на запити територiальних органiв та/або Держмитслужби;
- цiнова iнформацiя, отримана в рамках домовленостей, укладених мiж Держмитслужбою та асоцiацiями, спiлками та iншими об`єднаннями iмпортерiв та виробникiв;
- висновки про якiснi та вартiснi характеристики товарiв, пiдготовленi спецiалiзованими експертними органiзацiями, що мають вiдповiднi повноваження згiдно iз законодавством;
- iнформацiя, отримана з мережi iнтернет.
Згідно з п.7.35. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №1074/2092 у разі відсутності цінових даних КТЗ у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ.
У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань. Використання ресурсів мережі Інтернет допускається з дотриманням вимог підпункту 7.53.5 пункту 7.53 цієї Методики.
Середня ринкова ціна такого КТЗ визначається як середнє арифметичне значення цінових показників, одержаних із зазначених джерел інформації.
У разі використання середньої ринкової ціни пропозиції до продажу КТЗ її необхідно звести коригуванням до ціни продажу, застосовуючи відповідне співвідношення стосовно аналогічних КТЗ із довідників, зокрема передбачених додатком 8.
Коригування вартості КТЗ залежно від пробігу та строку експлуатації здійснюється із застосуванням підбору аналога і відповідно до вимог пунктів 7.8, 7.9 та підпунктів 7.12.1, 7.12.2 пункту 7.12 цієї Методики.
Подальше коригування вартості КТЗ залежно від технічного стану, комплектності, укомплектованості, відновлення й оновлення складових частин тощо здійснюється за формулами (9), (10), (11), а також з врахуванням процента ДЗ додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ залежно від умов догляду, зберігання та експлуатації (таблиця 4.1 додатка 4) та процента додаткового зменшення вартості КТЗ з дефектами кузова, кабіни, рами (таблиця 4.2 додатка 4).
Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що за наявних обставин справи, відповідач не був позбавлений можливості встановити ціну товару на аналогічний транспортний засіб з урахуванням пошкоджень автомобіля.
Отже, наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, відсутності оцінки пошкоджень автомобіля, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.
Щодо доводів, що продавець товару не відповідає його власнику, який зазначено в техпаспорті, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно вказав, що надане позивачем свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 31.01.2020 містить відомості про власника оцінюваного транспортного засобу, а саме - ТОВ "Клаус Декер".
У вказаному свідоцтві міститься відмітка про те, що "Власник цього посвідчення не обов`язково є власником автомобіля".
Виходячи із вищевикладеного, зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ТОВ "Клаус Декер" не свідчить про те, вказане товариство є власником автомобіля, а ТОВ Якбсен Нутфарцойге не має право ним розпоряджатися. Протилежного відповідач не довів, що вкотре підтверджує той факт, що митний орган не дослідив та не надав належної оцінки документам, наданим декларантом на підтвердження митної вартості товару.
Щодо відсутності підпису/печатки продавця в інвойсі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана обставина не впливає на розрахунок митної вартості. Крім того, відсутній підпис/печатка продавця в інвойсі по суті не є розбіжностями, оскільки даний документ не носить суперечностей з іншими поданими документами та відсутність підпису не впливає на можливість або неможливість перевірки числового значення заявленої митної вартості товару.
У постанові від 16.04.2019 у справі №815/6698/17 Верховний Суд вказав, що відсутність на специфікаціях до контракту печатки фірми-відправника, відсутності печатки та підпису відповідальної особи на інвойсі, за наявності інших належних та достатніх доказів, не вказують на їх недійсність, та не впливають на числові значення складових митної вартості товарів.
Отже, відсутність підпису на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (іnvoice), складеному нерезидентом, не є невідповідністю в поданих до митного оформлення документах, а відтак не є підставою для відмови в митному оформленні товарів за першим методом.
З урахуванням вказаного вище, відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей в частині вартості товару, ознак підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари.
Щодо висновків митного органу стосовно ненаданням позивачем перекладу на українську мову митної декларації країни відправлення, колегія суддів зазначає положення ст. 254 Митного кодексу України визначають, що митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
В свою чергу, апелянтом жодним чином не обґрунтовано необхідність перекладу вказаного вище документу українською мовою, тоді як, позивачем разом з митною декларацією подано до митного органу усі належних документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару за ціною договору, що відповідно свідчить про безпідставність висновку відповідача про те, що надані позивачем документи містять розбіжності і не підтверджують заявлену за ціною договору митну вартість товару.
Також, відповідно до частини 9, 10 статті 264 МК України, митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.
Частиною дванадцятою статті 264 МК України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.
Стаття 24 МК України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.
Суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101020/2025/000327 складена на підставі рішення про коригування митної вартості № UA101000/2025/000101/2 від 06.03.2025, протиправність якого встановлена судом, тому така картка також підлягає скасуванню як протиправна.
Щодо інших доводів апелянта по суті спору колегія суддів зазначає, що в своїй сукупності вони не спростовують висновки суду першої інстанції по суті спору та не спростовують достовірність наданої позивачем інформації.
З урахуванням вказаного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно зазначено, що митний орган не довів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надані достатні докази, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Разом з цим, в частині доводів апеляційної скарги Житомирської митниці щодо стягнутої суми судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем заявлені вимоги про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови.
Ціна позову визначена у сумі 30912 грн (позивачем).
На виконання частини 3 статті 161 КАС України, до позовної заяви додано докази про сплату судового збору у загальному розмірі 3578,67 грн (квитанції №0.0.4260518653.1 від 19.03.2025 на суму 2609,71 грн та №5051-510-7764-7760 від 10.03.2025 на суму 968,96 грн).
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.001962 сформулював правовий висновок, відповідно до якого при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову у розумінні підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI є різниця митних платежів, що підлягали сплаті із врахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.
Суд також враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 27.08.2024 по справі № 120/15468/23, згідно яких, рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є взаємопов`язаними однаковими правовідносинами, відтак вказані рішення у випадку їх спільного оскарження розцінюються як одне ціле. Розрахунок судового збору у випадку оскарження рішення про коригування митної вартості разом з карткою відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення має здійснюватися виходячи лише з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями. Суд не повинен додатково визначати судовий збір за оскарження картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення як немайнову вимогу.
Таку ж правову позицію сформульовано Верховним Судом у постанові від 27.05.2025 у справі № 520/102/24.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що в цьому випадку розмір ставки судового збору за подання позовної заяви (який мав бути стягнутий за результатами розгляду цієї справи) мав визначатися виходячи з розміру ставки, визначеного за подання позову майнового характеру, а ціна позову - як різниця між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена митним органом.
З матеріалів справи встановлено, що у результаті винесення рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, позивачем здійснено переплату митних платежів.
Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028,00 грн.
Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду щодо обрахунку суми судового збору у цій категорії справи, предмет позову, ціну позову, як різницю між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена митним органом в оскаржуваному рішенні, на користь позивача мало бути стягнуто витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн, натомість судом першої інстанції стягнуто на користь позивача 3578,67 грн, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на те, що судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог невірно вирішено питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору, колегія суддів вважає, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 у справі № 240/6359/25 підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з прийняттям нової постанови про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Житомирської митниці задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року скасувати скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 судового зборуу розмірі 3578,67 грн.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп).

В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.