ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 грудня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/10114/24
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/993/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В. 

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті 
Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 20 березня 2025 року, місце ухвалення заочного рішення - м. Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення боржника від сплати заборгованості по аліментах, третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

                      В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про звільнення боржника від сплати заборгованості по аліментах, в якому просив: звільнити боржника у виконавчому провадженні №72058495 Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 , від сплати заборгованості по аліментах на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повністю, та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти, сплачені ОСОБА_1 (стягнуті в примусовому порядку з Моцкобілі Гоча) - за період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що в період з 21.02.2023 року (з дня, коли з батька дитини почали стягуватись (нараховувались) аліменти, хоча дитина проживала з батьком та фактично перебувала на його утриманні, при цьому, матір дитини отримувала аліменти) до 22.02.2024 року (дата закінчення виконавчого провадження) нарахування за ОСОБА_1 заборгованості по аліментах перед ОСОБА_2 на утримання дитини, є неправомірним, оскільки дитина фактично перебувала на утриманні батька. Позивач зазначав, що аліменти за цей період на користь матері дитини вже не йшли на утримання самої дитини. З приводу заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилась у виконавчому провадженні №72058495 в період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року, позивач вважає, що оскільки ці кошти є власністю дитини, то неправомірним буде передання суми такої заборгованості (по суті - коштів дитини) матері, яка весь цей час не проживала з сином та не утримувала його. За доводами позивача, кошти, стягнуті у примусовому порядку з ОСОБА_1 в період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року на користь ОСОБА_2 , підлягають поверненню позивачу, оскільки їх виплата була проведена не добровільно, а примусово, і зважаючи на поведінку стягувача, яка в цей час не витрачала кошти на утримання сина, що свідчить про недобросовісність з боку набувача коштів.

Оскаржуваним заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.03.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення боржника від сплати заборгованості по аліментах, задоволено. Судом звільнено боржника - ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 14 816 грн. 56 коп.

08.04.2025 року представник позивача - адвокат Кручек О.О. звернулася до суду першої інстанції із заявою про виправлення описки у заочному рішенні суду від 20.03.2025 року, в якій просила: 1. Виправити описки в мотивувальній частині заочного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.03.2025 року в справі №750/10114/24 (провадження №2/750/152/25): замість дати судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова ”13 березня 2024 року” виправити на дату ”27 лютого 2023 року”, замість ”наказ винесено в справі №750/3095/24” виправити на ”в справі №750/2349/23”, замість починаючи ”з 04.04.2024” виправити на ”з 21.02.2023”. 2. Виправити арифметичну помилку в абзаці 3 резолютивної частини заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.03.2025 року в справі №750/10114/24 (провадження №2/750/152/25): замість ”Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 14 816 грн. 56 коп.” виправити на ”Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 30 816 грн. 56 коп.”.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.04.2025 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кручек О.О. про виправлення описки в заочному рішенні суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення боржника від сплати заборгованості по аліментах - відмовлено.
Як вбачається із ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.04.2025 року, відмовляючи у задоволенні вказаної вище заяви сторони позивача, суд першої інстанції вказав, що у мотивувальній частині заочного рішення суду від 20.03.2025 року міститься посилання на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.01.2024 року, яким встановлено, що судовим наказом у справі №750/2349/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 21 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Інформація про розмір стягнутих аліментів по справі №750/3095/24, які стягнуті судовим наказом від 13.03.2024 року, не потребує виправлення, оскільки це інший судовий наказ, не той, за яким припинено стягнення за рішенням суду від 15.01.2024 року. Щодо вимоги про виправлення арифметичної помилки в абзаці 3 резолютивної частини заочного рішення суду, а саме, виправлення суми, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції зазначив, що у поданій позовній заяві позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 аліменти, сплачені позивачем саме в примусовому порядку за період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року. У мотивувальній частині заочного рішення суду від 20.03.2025 року міститься посилання на інформацію, надану Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно якої, за період перебування виконавчого документа на виконанні  боржником  було  сплачено  на  депозитний  рахунок  Відділу 14 816,56 грн., така ж сума зазначена в резолютивній частині заочного рішення суду, тому в розрахунку суми, яка підлягає стягненню з позивача, як безпідставно отримані кошти, не допущено жодної арифметичної помилки.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.06.2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 000 грн., у відшкодування витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.03.2025 року в справі №750/10114/24 скасувати в частині, в якій судом не були задоволені вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, сплачених ОСОБА_1 (стягнутих в примусовому порядку з ОСОБА_1 ) - за період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року на суму 16 000 грн., і ухвалити в цій частині нове рішення, яким додатково стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 16 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача у справі. Доводи поданої апеляційної скарги вказують, що заочне рішення суду першої інстанції від 20.03.2025 року, у оскаржуваній апелянтом частині, було ухвалено внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені у вказаній частині заочного рішення суду першої від 20.03.2025 року, не відповідають обставинам справи, і при цьому, суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивач в пункті 2 прохальної частини позову просив: ”Звільнити боржника у виконавчому провадженні №72058495 Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 , від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повністю, та стягнути з ОСОБА_2 аліменти, сплачені ОСОБА_1 (стягнуті в примусовому порядку з Моцкобілі Гочі) - за період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року.’’ Як докази сплачених аліментів, представником позивача суду, серед інших доказів, було надано: відповідь на адвокатський запит адвоката Кручек О.О. з Деснянського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих. №27-21-16/79133 від 18.06.2024 року, якою було визначено суму заборгованості на день закінчення виконавчого провадження та суми аліментів, сплачені боржником на рахунок ДВС. Саме тому представником позивача і були додані інші докази (квитанції), які свідчать про сплату аліментів позивачем в рамках примусового виконання рішення суду та відкритого виконавчого провадження з його примусового виконання, однак не на рахунок ДВС, а безпосередньо на рахунок стягувача. Доводи апеляційної скарги стверджують, що окремо на запит суду до справи була додана ще одна відповідь Деснянського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції вих. №4290/25 від 30.01.2025 року, яка містить виключно інформацію про суми сплачених аліментів на адресу ДВС. Більше того, в заяві від 20.03.2025 року представник позивача зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, але просить врахувати при його прийнятті всі квитанції, додані нею до справи та відповіді з ДВС від 18.06.2024 року та від 30.01.2025 року. За доводами, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги повністю, а не частково, проте, фактична сума безпідставно стягнутих аліментів з ОСОБА_1 , в період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року, значно більша, ніж 14 816 грн. 56 коп., яка визначена до стягнення  рішенням  суду,  через   неврахування   судом   першої  інстанції при ухваленні заочного рішення квитанцій, згідно яких, позивачем було сплачено аліменти за липень-листопад 2023 року безпосередньо на рахунок стягувача аліментів. Апелянт стверджує, що відповідно до квитанцій, які містяться у справі, сума сплачених позивачем аліментів безпідставно становить 14 816,56 + 16 000 = 30 816,56 грн.  За доводами апеляційної скарги,  державний   виконавець  не   відобразив   інформацію   про   сплату ОСОБА_1 аліментів за липень-листопад 2023 року, оскільки стягувач при закінченні виконавчого провадження не подала заяву про зарахування цих сум, як сплачених, і про зменшення суми заборгованості. Доводи апеляційної скарги вказують, що перед виїздом за кордон боржник наперед сплатив 14 816,56 грн. аліментів, і вважав, що не має заборгованості. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано квитанції, за якими були сплачені аліменти за липень-листопад 2023 року безпосередньо на рахунок стягувача аліментів, і при цьому, суд першої інстанції не наводить відповідного обґрунтування відносно того, що певні докази у справі не були прийняті до уваги, та чому. При цьому, зі змісту заочного рішення суду від 20.03.2025 року вбачається, що дослідженим є тільки один доказ - інформація, надана Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За даних обставин, заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.03.2025 року переглядається апеляційним судом у оскаржуваній апелянтом частині, а саме, як вказує апелянт у апеляційній скарзі, ’’… в частині, в якій судом не були задоволені вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, сплачених ОСОБА_1 (стягнутих в примусовому порядку з ОСОБА_1 ) - за період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року на суму 16 000 грн.’’

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.03.2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення боржника від заборгованості по аліментах, третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.145-149), учасники даної справи належним чином повідомлялися судом про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали справи №750/10334/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.01.2024 року в цивільній справі №750/10334/23, припинено стягнення аліментів, що стягнуті судовим наказом у справі №750/2349/23 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 21.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-8).

Судовим наказом Деснянського районного суду міста Чернігова від 13.03.2024 року в цивільній справі №750/3095/24, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 04.03.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до приписів ч.4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно інформації, наданої Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за період перебування виконавчого документа на виконанні боржником було сплачено на депозитний рахунок Відділу: 29.06.2023 року - кошти в сумі 2 963,25 грн., 30.06.2023 року - кошти в сумі 2 963,25 грн., 2 963,30 грн., 2 963,25 грн., 2 963,25 грн. та 04.07.2024  року  -  кошти   в  сумі  226,00  грн.  04.04.2023  року  стягувачу було перераховано 14 816,56 грн., решта коштів в сумі 225,74 грн. перераховано на витрати виконавчого провадження. На дату закінчення виконавчого провадження 22.02.2024 року розмір заборгованості становив 20 514,44 грн. (а.с.74).

Як вбачається із заочного рішення суду першої інстанції від 20.03.2025 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.01.2024 року в цивільній справі №750/10334/23 припинено стягнення аліментів з позивача, дійшов висновку, що кошти, стягнуті в примусовому порядку з ОСОБА_1 в період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року на користь ОСОБА_2 , у розмірі 14 816 грн. 56 коп., згідно інформації, наданої Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - підлягають поверненню боржнику. Задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції звільнив боржника - ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно отримані кошти в розмірі 14 816 грн. 56 коп. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 211 грн. 20 коп. судового збору.  

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що заочне рішення суду першої інстанції від 20.03.2025 року, у оскаржуваній апелянтом частині, було ухвалено внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені у вказаній частині заочного рішення суду першої від 20.03.2025 року, не відповідають обставинам справи, і при цьому, суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, не можуть бути підставами для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 20.03.2025 року, у оскаржуваній апелянтом частині. Оскільки вказані доводи поданої апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.  

Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивач в пункті 2 прохальної частини позову просив: ”Звільнити боржника у виконавчому провадженні №72058495 Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 , від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повністю, та стягнути з ОСОБА_2 аліменти, сплачені ОСОБА_1 (стягнуті в примусовому порядку з Моцкобілі Гочі) - за період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року.’’ Як докази сплачених аліментів, представником позивача суду, серед інших доказів, було надано: відповідь на адвокатський запит адвоката Кручек О.О. з Деснянського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих. №27-21-16/79133 від 18.06.2024 року, якою було визначено суму заборгованості на день закінчення виконавчого провадження та суми аліментів, сплачені боржником на рахунок ДВС. Саме тому представником позивача і були додані інші докази (квитанції), які свідчать про сплату аліментів позивачем в рамках примусового виконання рішення суду та відкритого виконавчого провадження з його примусового виконання, однак не на рахунок ДВС, а безпосередньо на рахунок стягувача. Доводи апеляційної скарги стверджують, що окремо на запит суду до справи була додана ще одна відповідь Деснянського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції вих. №4290/25 від 30.01.2025 року, яка містить виключно інформацію про суми сплачених аліментів на адресу ДВС. Більше того, в заяві від 20.03.2025 року представник позивача зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, але просить врахувати при його прийнятті всі квитанції, додані нею до справи та відповіді з ДВС від 18.06.2024 року та від 30.01.2025 року. За доводами, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги повністю, а не частково, проте, фактична сума безпідставно стягнутих аліментів з ОСОБА_1 , в період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року, значно більша, ніж 14 816 грн. 56 коп., яка визначена до стягнення рішенням суду, через  неврахування  судом  першої  інстанції  при  ухваленні  заочного рішення квитанцій, згідно яких, позивачем було сплачено аліменти за липень-листопад 2023 року безпосередньо на рахунок стягувача аліментів. Апелянт стверджує, що відповідно до квитанцій, які містяться у справі, сума сплачених позивачем аліментів безпідставно становить 14 816,56 + 16 000 = 30 816,56 грн.  За доводами апеляційної скарги,  державний  виконавець   не   відобразив   інформацію   про   сплату ОСОБА_1 аліментів за липень-листопад 2023 року, оскільки стягувач при закінченні виконавчого провадження не подала заяву про зарахування цих сум, як сплачених, і про зменшення суми заборгованості. Доводи апеляційної скарги вказують, що перед виїздом за кордон боржник наперед сплатив 14 816,56 грн. аліментів, і вважав, що не має заборгованості. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано квитанції, за якими були сплачені аліменти за липень-листопад 2023 року безпосередньо на рахунок стягувача аліментів, і при цьому, суд першої інстанції не наводить відповідного обґрунтування відносно того, що певні докази у справі не були прийняті до уваги, та чому. При цьому, зі змісту заочного рішення суду від 20.03.2025 року вбачається, що дослідженим є тільки один доказ - інформація, надана Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Апеляційний суд вважає, що вказані вище доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 20.03.2025 року, у оскаржуваній апелянтом частині, виходячи із наступного.

Згідно Українського правопису, в українській пунктуації дужки застосовуються для виділення вставлених слів, сполучень слів і речень, що подаються, як додаткові зауваження та пояснення до основного змісту речення, а не для доповнення основного змісту речення, як помилково вважає апелянт.

На підставі наведеного, виділене дужками в позовній заяві ОСОБА_1 сполучення слів: ” … (стягнуті в примусовому порядку з ОСОБА_1 ) …” пояснює спосіб, яким були сплачені позивачем аліменти - стягнення в примусовому порядку, яке здійснюється органом Державної виконавчої служби, а не сплата боржником аліментів з власної волі, у визначеному на власний розсуд розмірі, та не на рахунок Державної виконавчої служби, а безпосередньо на рахунок стягувача. 

На думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги необґрунтовано тлумачать правову природу сплачених позивачем ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_2 у добровільному порядку аліментів у загальній сумі 16 000 грн., як таких, що сплачені ОСОБА_4 в рамках примусового виконання рішення суду та відкритого виконавчого провадження з його примусового виконання, тобто примусово. 

Апеляційний суд зауважує, що добровільна сплата аліментів можлива: 1) без рішення суду про їх стягнення, 2) на виконання рішення суду про стягнення аліментів, 3) при відкритому виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки ОСОБА_1 є боржником зі сплати аліментів, то саме він, а не стягувач, зобов`язаний доводити виконання свого обов`язку зі сплати аліментів, що відповідає його інтересам. 

Сплачені ОСОБА_1 аліменти безпосередньо на рахунок стягувача у загальній сумі 16 000 грн. вважаються такими, що сплачені поза межами виконавчого провадження, оскільки боржником не надано доказів їх сплати для приєднання до матеріалів виконавчого провадження, відкритого з примусового виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів. У випадку надання боржником зі сплати аліментів до матеріалів виконавчого провадження доказів сплати аліментів поза межами відкритого виконавчого провадження, вони будуть вважаються такими, що сплачені в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Виходячи із приписів ч.1 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Враховуючи вказану норма Закону, слід дійти висновку, що за загальним правилом, суд розглядає справу в межах позовних вимог, тобто, не може вирішувати питання, які позивач не порушував. Це означає, що суд обмежений предметом позову та обсягом вимог, заявлених позивачем, і зобов`язаний захистити права саме в той спосіб, про який просив позивач.

Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про звільнення боржника від сплати заборгованості по аліментах, в якому просив: ’’… Звільнити боржника у виконавчому провадженні №72058495 Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 , від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повністю, та стягнути з ОСОБА_2 аліменти, сплачені ОСОБА_1 (стягнуті в примусовому порядку з Моцкобілі Гочі) - за період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року.’’

Тобто, предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів, сплачених ОСОБА_1 (стягнутих в примусовому порядку з ОСОБА_1 ) - за період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року.

Оскільки аліменти у загальній сумі 16 000 грн., сплачені ОСОБА_1 за період з 21.02.2023 року по 22.02.2024 року у інший спосіб, ніж той, який визначено в позовній заяві, а саме, стягнення аліментів у примусовому порядку з ОСОБА_1 , то вимога про стягнення цієї суми не входить до предмету позову у даній справі. За даних обставин, відсутні підстави вважати, що ціна позову ОСОБА_1 становить 30 816,56 грн., виходячи із розрахунку: (14 816,56 грн. + 16 000 грн.), а не 14 816 грн. 56 коп., які стягнуто судом першої інстанції на користь позивача із відповідача ОСОБА_2 . 

Таким чином, оскільки предмет позову не включає вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів, сплачених ОСОБА_1   за  період  з  21.02.2023  року  по  22.02.2024  року  в  сумі 16 000 грн., у інший спосіб, ніж той, який визначено в позовній заяві, а саме, стягнення аліментів у примусовому порядку з ОСОБА_1 , ця вимога не була предметом розгляду суду першої інстанції, і рішення з даного приводу судом не ухвалювалося. Згідно інформації, наданої Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на запит суду, за період перебування виконавчого документа на виконанні боржником було  сплачено  на  депозитний  рахунок  Відділу:  29.06.2023  року - кошти в  сумі  2 963,25  грн.,  30.06.2023   року   -   кошти   в   сумі   2 963,25  грн., 2 963,30 грн., 2 963,25 грн., 2 963,25 грн. та 04.07.2024 року - кошти  в  сумі 226,00  грн.  04.04.2023 року  стягувачу  було  перераховано 14 816,56 грн., решта коштів в сумі 225,74 грн. перераховано на витрати виконавчого провадження. На дату закінчення виконавчого провадження 22.02.2024 року розмір заборгованості становив 20 514,44 грн. (а.с.74).

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять в собі підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 20.03.2025 року, у оскаржуваній апелянтом частині. За даних обставин, відповідно, і відсутні підстави для ухвалення апеляційним судом постанови, як про це просить апелянт, якою додатково стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти, сплачені ОСОБА_1 (стягнутих в примусовому порядку з ОСОБА_1 ) - за  період  з 21.02.2023 року  по  22.02.2024  року  на суму 16 000 грн. 

За даних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.03.2025 року, у оскаржуваній апелянтом частині, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, у неоскаржуваній апелянтом частині заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.03.2025 року, апеляційним судом не переглядається.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 березня 2025 року, у оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 01.12.2025 року.

Головуючий:                                                   Судді: