ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/3745/25 пров. № А/857/40307/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025, головуючий суддя – Юзьків М.І., ухвалене у м. Тернопіль, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 17.01.2025 року № 192350009916 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи за трудовою книжкою ( НОМЕР_1 ), а саме, з 11.09.1989 року по 02.01.1988 року, періоди ведення фізичною особою підприємницької діяльності, а саме: з 19.08.1997 року по 31.12.1999 року, з 01.01.2004 року по 31.06.2007 року, з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року, з 01.01.2010 року по 23.03.2011 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у призначенні пенсії за віком йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу не менше відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що й слугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 17.01.2025 року № 19235000991 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2025 року про призначення пенсії за віком, із урахуванням висновків суду у цій справі, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 11.09.1989 року по 02.01.1998 року згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1987 року; в задоволенні решти позову – відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ГУПФУ в Кіровоградській області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач – скасувати рішення першої інстанції в частині відмови позовних вимог, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; відповідач – скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Позивач свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у період провадження підприємницької діяльності (1997-2011 року), для зарахування страхового стажу достатньо встановити сплату особою фіксованого податку у спірний період, оскільки від сум фіксованого податку 10 відсотків повинні були перераховуватись відповідними фінансовими органами до Пенсійного фонду України. Наголосив, що позивач у спірні періоди перебував на обліку, як платник фіксованого податку. Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування в спірні періоди ОСОБА_1 сплачував у Пенсійний фонд України внески у складі такого фіксованого податку, що не було враховано судом першої інстанції.
Свою апеляційну скаргу ГУПФУ в Кіровоградській області мотивує тим, що відповідно до п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та надав всі необхідні документи, що підтверджують страховий стаж.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 17.01.2025 року № 192350009916 у призначенні пенсії йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до вказаного рішення вік заявника 60 років. Страховий стаж особи становить 13 років 06 місяців 07 днів. Страховий стаж для визначення права з урахуванням норм пункту 3-1 Закону становить 15 років 8 місяців 11 днів.
Причиною вказаної відмови у призначені пенсії стало те, що за результатами розгляду доданих документів, до страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 11.09.1989 року по 02.01.1998 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 07.05.1987 року, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою установи. Не взято до уваги долучені копії наказів про прийом та звільнення в яких зазначено неповне ім`я та по батькові заявника;
- періоди ведення фізичною особою підприємницької діяльності з 19.08.1997 року по 31.12.1999 року, з 01.01.2004 року по 31.06.2007 року, з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року, з 01.01.2010 року по 23.03.2011 року, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Дослідивши копію трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 07.05.1987 року, судом встановлено, що у ній містяться записи про трудову діяльність позивача з 11.09.1989 року по 02.01.1998 року викладачем по класу духових інструментів в Лановецькій дитячій музичній школі.
Із супровідним листом від 28.10.2024 року № В-36/1-070 Відділом освіти, культури, охорони здоров`я та соціальної політики Лановецької міської ради надано копії наказу від 26.09.1989 року № 219 про призначення ОСОБА_1 , та наказу від 05.01.1998 року № 3 про звільнення ОСОБА_1 .
Довідкою від 24.10.2024 року № 70 виданою Комунальним закладом "Лановецька мистецька школа" та довідкою від 24.01.2025 року № 7 виданою Лановецькою музичною школою підтверджено, ОСОБА_1 дійсно працював на посаді викладача по класу духових інструментів та був звільнений 02.01.1998 року згідно з наказом № 3 від 05.01.1998 року.
Згідно з довідкою виданої Лановецькою ДПІ ГУ ДПС у Тернопільській області від 22.10.2024 року № 1735/АП/19-00-24-10 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перебував на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа з 18.08.1997 по 23.03.2011 року. Згідно з поданою звітністю та бази АІС "ПОДАТКИ" платник перебував на:
з 19.08.1997 року по 31.12.1999 року - платник загальної системи оподаткування;
з 01.01.2000 року по 31.12.2003 року - платник фіксовано податку;
з 01.01.2004 року по 30.06.2004 року - платник загальної системи оподаткування;
з 01.07.2004 року по 31.12.2004 року - платник фіксовано податку;
з 01.01.2005 року по 31.01.2005 року - платник загальної системи оподаткування;
з 01.02.2005 року по 30.06.2005 року - платник фіксовано податку;
з 01.01.2006 року по 31.05.2006 року - платник загальної системи оподаткування;
з 01.06.2006 року по 31.12.2006 року - платник фіксованого податку;
з 01.01.2007 року по 31.05.2007 року - платник загальної системи оподаткування ;
з 01.06.2007 року по 31.12.2008 року - платник фіксованого податку;
з 01.01.2009 року по 30.06.2009 року - платник загальної системи оподаткування;
з 01.07.2009 року по 31.12.2009 року - платник фіксованого податку;
з 01.01.2010 року по 31.03.2010 року - платник загальної системи оподаткування;
з 01.04.2010 року по 30.06.2010 року - платник фіксованого податку;
з 01.07.2010 року по 23.03.2011 року - платник загальної системи оподаткування.
Також в даній довідці зазначено, що відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 12.04.2012 року № 578/5 "Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів" особові рахунки платників податків в податкових органах зберігаються 5 років.
Листом ГУ ДПС в Тернопільській області від 14.05.2025 року № 10757/6/19-00-24-10 повідомлено позивача, що відповідно до статті 292 "Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування. інших установ, підприємств ти організацій, із зазначенням строків зберігання документів", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5. особові рахунки платників податків і зборів (обов`язкових платежів) зберігаються протягом 5 років. Відтак, інформація щодо сплачених податків і зборів по платежах, що контролюються Головним управлінням ДІІС у Тернопільській області по ОСОБА_1 за вищевказані періоди відсутня.
Позивач, не погодившись з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень -Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 17.01.2025 року № 192350009916, вважаючи його протиправним та таким, що порушує його право на соціальний захист, звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 11.09.1989 року по 02.01.1998 року згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1987, із врахуванням висновків суду у цій справі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п. 1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою. 
Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1987 року у ній містяться записи про трудову діяльність позивача з 11.09.1989 роуц по 02.01.1998 року викладачем по класу духових інструментів в Лановецькій дитячій музичній школі.
Відтак, трудова книжка НОМЕР_1 від 07.05.1987 року містить записи про трудову діяльність позивача за період роботи з 11.09.1989 року по 02.01.1998 року викладачем по класу духових інструментів в Лановецькій дитячій музичній школі.
Крім того, позивач надав на підтвердження відомостей зазначених у такій трудовій книжці копії наказу від 26.09.1989 року № 219 про призначення ОСОБА_1 , копію наказу від 05.01.1998 року № 3 про звільнення ОСОБА_1 .
Водночас, довідкою від 24.10.2024 року № 70 виданою Комунальним закладом "Лановецька мистецька школа" та довідкою від 24.01.2025 року № 7 виданою Лановецькою музичною школою підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно працював на посаді викладача по класу духових інструментів та був звільнений 02.01.1998 року згідно з наказом № 3 від 05.01.1998 року.
Щодо доводів відповідача про те, що запис про звільнення не завірено печаткою установи та згідно долучених копій наказів про прийом та звільнення позивача у таких копіях зазначене неповне ім`я та по батькові заявника, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги і зазначає наступне. 
Як встановлено пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція №58), встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
В пункті 2.2 Інструкції №58 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України.
Згідно із п.2.11 Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Пунктами 2.12-2.13 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.
Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що недоліки записів у трудовій книжці не може бути підставою для незарахування спірних періодів до його страхового стажу та позбавлення його права на пенсійне забезпечення.
Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У постанові від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд вказав, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Колегія суддів звертає увагу, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.
За таких же підстав, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно не зараховано спірний період до страхового стажу позивача, покликаючись на формальні підстави.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що дані трудової книжки позивача не містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів до страхового стажу позивача, що враховується при призначенні пенсії.
Щодо вимоги про зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів його підприємницької діяльності з 19.08.1997 року по 31.12.1999 року, з 01.01.2004 року по 31.06.2007 року, з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року, з 01.01.2010 року по 23.03.2011 року то колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом а) частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
За нормами пункту 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Разом з тим, згідно з пунктом 4 Порядку № 637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, (в редакції постанови від 07 липня 2014 року № 13-1, далі - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу)
Абзацом четвертим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 установлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Однак, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року
- довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року;
- довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Аналогічна за змістом позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2018 року у справі №643/20104/15-а.
Отже, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності за умови підтвердження сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому до страхового стажу зараховуються періоди здійснення підприємницької діяльності:
до 01 травня 1993 року - час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування;
з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01 липня 2000 року, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).
Колегія суддів зазначає, що позивач на підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності для цілей зарахування такого періоду до страхового стажу подано органу Пенсійного фонду довідку, що видана Лановецькою ДПІ ГУ ДПС у Тернопільській області від 22.10.2024 року № 1735/АП/19-00-24-10 про те, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перебував на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа з 18.08.1997 по 23.03.2011 року та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте ці документи не підтверджують факт сплати страхових внесків.
Відтак, позивачем не підтверджено факту сплати страхових внесків для цілей зарахування спірних періодів до страхового стажу.
Доводи апелянта про підтвердження довідкою Лановецькою ДПІ ГУ ДПС у Тернопільській області факту здійснення підприємницької діяльності, а також неможливість отримання в органах податкової відомості про сплату страхових внесків, крім наданих суду документів, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, адже у разі сплати страхових внесків такі відомості містились б у відповідних реєстрах, а інформація про сплату таких внесків була б надана позивачу.
Щодо аргументів позивача про те, що відсутність в інформаційній системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботі через несплату страхових внесків, то колегія суддів не приймає такі до уваги, адже у спірному випадку відсутні відомості про сплату страхових внесків позивачем за себе як особу, що була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а не як за найманого працівника.
Відтак, не підлягають застосуванню висновки зроблені Верховним Судом у контексті захисту права на пенсійне забезпечення осіб, що були найманими працівниками та за яких роботодавцем не сплачено або не в повному обсязі сплачено страхові внески.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що сам по собі статус підприємця та перебування позивача на відповідній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 19.08.1997 року по 31.12.1999 року, з 01.01.2004 року по 31.06.2007 року, з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року, з 01.01.2010 року по 23.03.2011 року.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 17.01.2025 № 19235000991 про відмову у призначенні позивача пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача від 09.01.2025 року про призначення пенсії за віком, із урахуванням висновків суду у цій справі, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 11.09.1989 року по 02.01.1998 року згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1987 року.
Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є в цій частині підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі №500/3745/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич