П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/13886/25 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Єщенка О.В., 
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі питання про ухвалення додаткової постанови по справі №420/13886/25 за апеляційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року, ухваленого за наслідком розгляду позову ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив суд:
визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для перерахунку із 01.01.2020р., 01.01.2021р., 01.01.2022р., 01.01.2023р., 01.01.2024р. основного розміру пенсії ОСОБА_1 ;
зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020р., 01.01.2021р., 01.01.2022р., 01.01.2023р., 01.01.2024р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для перерахунку із 01 лютого 2020р., 01 лютого 2021р., 01 лютого 2022р., 01 лютого 2023р., 01 лютого 2024р. основного розміру пенсії ОСОБА_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови у виготовленні та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , розрахованого відповідно до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які встановлені на 2020, 2021, 2022 та 2023 роки для проведення з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року та з 01 лютого 2023 року перерахунку основного розміру пенсії.
Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нові довідки про розміри грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та на 01.01.2023 у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах у відсотках, встановлених для відповідної категорії військовослужбовців за відповідною посадою та обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів станом на 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, для здійснення перерахунку пенсії з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року та з 01 лютого 2023 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Адміністрації Державної прикордонної служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Адміністрація Державної прикордонної служби України подала апеляційну скаргу.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 року апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 року - без змін.
03.12.2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Бурдою Тетяною Сергіївною була подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду заява про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 420/13886/25, в якій представниця позивача просила стягнути з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
В обґрунтування поданої заяви представниця позивача посилалась на те, що між нею та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правничої допомоги від 10.11.2025 р. №1-1011, що надає їй, як адвокату, повноваження з представництва ОСОБА_1 в П`ятому апеляційному адміністративному суді в рамках даної справи. Заявниця вказала на те, що пунктом 4.1 вказаного Договору перебачено, що за послуги, що надаються Адвокатом в межах цього Договору, Клієнт сплачує грошові кошти в фіксованому розмірі, а саме: 7 000 (сім тисяч) грн (без ПДВ) протягом 30 днів з часу винесення судом апеляційної інстанції постанови за результатами розгляду справи. Як зазначила адвокат, станом на даний час, ОСОБА_1 ще не здійснив оплату послуг представника - адвоката Бурди Т.С. згідно договору про надання правничої допомоги від 10.11.2025 р. № 1-1011, однак обов`язок зі сплати витрат на правничу допомогу у нього вже виник в силу положень п. 4.1 Договору та того, що по справі №420/13886/25 П`ятим апеляційним адміністративним судом була ухвалена постанова за результатами її розгляду. 
У поданій заяві представниця позивача також посилалась на те, що відповідно до статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розглянувши подану заяву, колегія суддів зазначає наступне:
Частиною першою статті 252 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
За положеннями ч. 2 ст. 252 КАС України, заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Частинами 4-5 статті 252 КАС України передбачено, що про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.
Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір понесених витрат на правничу допомогу адвоката визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботи.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року (справа “East/West Alliance Limited” проти України” (заява № 19336/04)) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Таким чином документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України.
Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі №640/10548/19, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 18 травня 2022 року у справі №640/4035/20, від 16 червня 2022 року у справі №380/4759/21.
Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд вказав, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Це означає, що особа, яка заперечує зазначений заявником розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Наслідки неподання клопотання про зменшення заявленого іншою стороною розміру витрат на професійну правничу допомогу та/або заперечення щодо їх стягнення загалом, несе особа, яка не скористалась своїм правом на подання указаних клопотання та/або заперечення, у зв`язку із чим не виконала свій процесуальний обов`язок щодо обґрунтування неспівмірності вимог позивача до встановлених обставин цієї справи щодо необхідності їх стягнення.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
В даному випадку Адміністрацією Державної прикордонної служби України не висловлено заперечень щодо заявленої ОСОБА_1 до відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу та не наведено жодних обґрунтувань неспівмірності заявленої до відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу.
У поданій заяві про ухвалення додаткового рішення у справі представниця позивача просила стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7000грн.
У підтвердження понесених витрат адвокатом позивача були надані до суду:
- договір про надання правничої допомоги від 10.11.2025 року № 1-1011;
- акт приймання-передачі наданих правових послуг від 03.12.2025 року № 1-0312. 
Так, згідно п. 1.1 договору про надання правничої допомоги від 10.11.2025 року № 1-1011, на умовах даного Договору Адвокат приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту за плату правничу допомогу з представництва інтересів Клієнта у суді апеляційної інстанції по справі №420/13886/25. На підтвердження факту надання Адвокатом Клієнту правничої допомоги відповідно до умов цього Договору складається відповідний акт.
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що за послуги, що надаються Адвокатом у межах цього Договору, Клієнт сплачує (винагороду) грошові кошти в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн, протягом 30-ти днів, з часу винесення судом апеляційної інстанції постанови за результатами розгляду справи. 
Згідно акту прийому-передачі наданих правових послуг від 03.12.2025 року № 1-0312, Адвокат в порядку та на умовах, передбачених договором про надання правової допомоги від 10.11.2025 р. № 1-1011, надала Клієнту комплекс правових послуг, загальна вартість яких складає 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп., а саме:
- комплексний аналіз судової практики у сфері подібних правовідносин по справі № 420/13886/25, що включав: дослідження актуальних рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій; узагальнення правових позицій, які мають значення для правильного вирішення спору; систематизацію аргументів сторін та оцінку їх відповідності чинному законодавству; підготовку висновків щодо можливих ризиків та перспектив розгляду справи – 6 год.;
- складання та оформлення відзиву на апеляційну скаргу по справі № 420/13886/25, що включало: детальне опрацювання доводів, викладених у апеляційній скарзі іншої сторони; формування правової позиції з урахуванням норм матеріального та процесуального права; викладення аргументів у логічній та послідовній формі, з посиланням на судову практику та законодавство; оформлення документу відповідно до вимог КАС України; направлення зазначеного відзиву до суду та іншим учасникам процесу у встановлені строки – 4 год.
Таким чином представницею позивача подані до суду апеляційної інстанції належні докази у підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 КАС України).
Отже, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Дослідивши подані докази колегія суддів дійшла висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими та доведеними.
Як зазначено вище, Адміністрація Державної прикордонної служби України не скористалась передбаченим процесуальним законом правом на подання суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги із наведенням обґрунтування щодо неспівмірності заявлених судових витрат.
З огляду на ухвалення судом апеляційної інстанції постанови від 02.12.2025 року про залишення апеляційної скарги Адміністрації Державної прикордонної служби України Адміністрацією Державної прикордонної служби України без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, враховуючи підтвердження позивачем належними доказами факту понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 420/13886/25 та стягнення з Адміністрації Державної прикордонної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. 
Керуючись ст. 132, 134, 139, 252, 311, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бурди Тетяни Сергіївни про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 420/13886/25 задовольнити.
Прийняти у справі додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Адміністрації Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ 00034039; 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 (сім тисяч) грн. 
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук