П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/31177/25	

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,
повний текст судового рішення
складено 02.10.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону (далі - СП СО ПР) звернулась до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі – ВДВС), третя особа: ОСОБА_1 , та просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Яковенка В.А. від 01.09.2025 у виконавчому провадженні № 78800034 про накладення штрафу в розмірі 5100 гривень.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач та 3-я особа подали апеляційні скарги, в яких зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянти просять його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №280/1953/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність СП СО ПР щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова №889) за період з 16.04.2015 по 01.08.2017. 
Зобов`язано СП СО ПР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену Постановою №889 за період з 16.04.2015 по 01.08.2017. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.04.205 у справі №280/1953/24 апеляційну скаргу СП СО ПР залишено без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 – без змін. 
На виконання вказаного рішення Запорізький окружний адміністративний суд 28.07.2025 видав виконавчий лист за №280/1953/24. 
07.08.2025 року керуючись вимогами статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), державним виконавцем ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78800034 з виконання виконавчого листа №280/1953/24 від 28.07.2025 року про зобов`язання СП СО ПР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену Постановою №889, за період з 16.04.2015 по 01.08.2017. 
Вказаною постановою боржнику надано десять робочих днів для виконання рішення суду.
На виконання постанови державного виконавця 20.08.2025 року СП СО ПР на адресу ВДВС надіслано лист №21-5226ВИХ-25 від 20.08.2025 року, яким надано пояснення про поважні причини невиконання судового рішення та повідомлено про вжиття заходів для належного його виконання. Також до листа були надані докази сплати виконавчого збору у розмірі 32000 тис. грн та витрат виконавчого провадження у розмірі 401,85 гривень. 
Державним виконавцем на підставі ст.ст.63, 75 Закону за невиконання без поважних причин рішення суду прийнято постанову від 01.09.2025 про накладення штрафу на боржника СП СО ПР у розмірі 5100 грн. 
В даній постанові також зазначено вимогу державного виконавця щодо необхідності виконання рішення суду протягом десяти робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.
Вважаючи протиправною вказану постанову ВДВС від 01.09.2025 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець достеменно не пересвідчився у наявності/відсутності поважних причин, які перешкоджали органу виконати рішення суду, та, як наслідок, передчасно прийняв спірну постанову про накладення штрафу.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 2 Закону передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно зі змістом ст.75 Закону підставою для застосування штрафу до боржника є невиконання у встановлений виконавцем строк рішення саме без поважних причин.
Поважними в розумінні норм Закону можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Так, згідно ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно ч.3 ст.14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ч.6 ст.26 Закону, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до ч.1 ст.63 Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
При цьому, згідно ч.2 ст.63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно ч.1 ст.75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Дослідивши лист СП СО ПР, надісланий державному виконавцю на підтвердження виконання рішення суду, колегія суддів зазначає, що останній дійсно не є належним виконанням рішення суду, оскільки здійснений перерахунок та виплата не призвели до поновлення порушених прав ОСОБА_1 у відповідності до рішення суду у справі №280/1953/24. В даному випадку позивач, як орган державної влади, зобов`язаний у повному обсязі виконувати судові рішення, що набрали законної сили.
Водночас, з аналізу вищевикладених вимог законодавства вбачається, що постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач листом від 20.08.2025 року повідомив державного виконавця про неможливість станом на час відкриття провадження здійснити належне виконання судового рішення відповідно до резолютивної частини судового рішення та з метою належного виконання вказаного рішення СП СО ПР направлено лист до Офісу Генерального прокурора щодо надання роз`яснення в частині визначення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, який необхідно застосувати СП СО ПР при її нарахуванні ОСОБА_1 за період з 16.04.2015 по 01.08.2017. 
Крім того, повідомлено, що після отримання роз`яснення Офісу Генерального прокурора щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №280/1953/24 СП СО ПР будуть вжиті заходи для належного виконання вказаного рішення.
Згідно з вимогами п.п.1, 3 ч.3 ст.18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
За наслідками офіційного з`ясування фактичних обставин справи судом встановлено, що приймаючи акт індивідуальної дії суб`єктом владних повноважень не досліджено питання наявності чи відсутності відповідного фінансового забезпечення та відповідно наявності чи відсутності коштів, виділених бюджетом та спрямованих на виконання рішення суду за відповідними виплатами.
Державним виконавцем не прийнято до уваги обґрунтовану позицію боржника щодо поважності причин невиконання судового рішення
Отже, на переконання колегія суддів, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що державний виконавець достеменно не пересвідчився у наявності/відсутності поважних причин, які перешкоджали державному органу виконати рішення суду, та, як наслідок, передчасно прийняв спірну постанову про накладення штрафу, у зв`язку з чим постанова ВДВС у ВП № №78800034 від 01.09.2025 року про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн є протиправною.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційних скарг, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Г.В. Семенюк