ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2292/26 Справа № 207/4161/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 20 жовтня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Погребняк Т.Ю., –
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У липні 2025року  ОСОБА_1  звернулася в суд з позовом проти  ОСОБА_2  про збільшення розміру аліментів.
Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах приблизно з 2008року по 2011рік, від яких вони мають неповнолітню доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач.
25 липня 2013року вона звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 207/3346/13-ц від 12 вересня 2013року позовні вимоги було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2013року та досягнення дитиною повноліття.
02 жовтня 2013року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 40055066 з примусового виконання виконавчого листа № 2/207/1235/13, виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
Крім того, у червні 2023року ОСОБА_2 звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 грудня 2023року у справі № 207/3217/23 було відмовлено у задоволенні позову.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2024року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 грудня 2023року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволено. Змінено розмір аліментів, визначений за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2013року у справі № 207/3346/13-ц та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання законної сили судовим рішенням та до повноліття дитини.
Позивачка вказувала, що відповідач працював у Дніпропетровському хлібозаводі № 10 на посаді водія та на разі значно покращив своє матеріальне становище, оскільки з 2020року він вступив на військову службу за контрактом у Збройних Силах України, де отримує регулярне грошове забезпечення, яке перевищує рівень його доходів на час ухвалення судом попереднього судового рішення про стягнення аліментів.
З 2019року донька сторін проходить постійне лікування у офтальмолога у зв`язку з зниженням і гостроти зору обох очей, постійно користується окулярами, які час від часу потрібно замінювати.
Також ортопедом встановлено діагноз доньки – сколіотична деформація грудного та поперекового відділу хребта 1 ступеня, що потребує регулярного здійснення лікувальних масажів та проходження ЛФК.
Враховуючи вказані обставини позивачка вважала, що наявні правові підстави для збільшення розміру аліментів до 1/4 частини, оскільки матеріальне становище відповідача покращилося і його дохід дозволяє сплачувати аліменти у вказаному розмірі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Південного районного суду міста Кам`янського від 20 жовтня 2025року у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачка не надала суду доказів існування обставин, визначених статтею 192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
19 листопада 2025року ОСОБА_1  подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 20 жовтня 2025року.
В апеляційній скарзі заявниця не погодилася з висновками суду та висловила вимогу про скасування рішення та задоволення позову повністю.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що суд першої інстанції не врахував, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним. Зважаючи на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів донька сторін проходить постійне лікування у офтальмолога у зв`язку із зниженням гостроти зору обох очей, постійно користується окулярами, які час від часу потрібно замінювати, проходить курси апаратного лікування зору, що потребує додаткових матеріальних витрат.
Стан здоров`я дитини належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, а отже істотне погіршення стану здоров`я дитини, після визначення розміру аліментів може бути підставою для його зміни.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2025року витребувано з Південного районного суду міста Кам`янського цивільну справу; та 09 грудня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 20 жовтня 2025року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2026року справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких вони мають неповнолітню доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с.29/.
25 липня 2013року ОСОБА_1 звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 207/3346/13-ц від 12 вересня 2013року позовні вимоги було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2013року та досягнення дитиною повноліття /а.с.83/.
02 жовтня 2013року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 40055066 з примусового виконання виконавчого листа № 2/207/1235/13, виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
Крім того, у червні 2023року ОСОБА_2 звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 грудня 2023року у справі № 207/3217/23 було відмовлено у задоволенні позову /а.с.85-86/.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2024року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 грудня 2023року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволено. Змінено розмір аліментів, визначений за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2013року у справі № 207/3346/13-ц та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання законної сили судовим рішенням та до повноліття дитини /а.с.88-89/.
Згідно консультативного висновку офтальмолога ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має діагноз: міопія слабкого ступеня обох очей, спазм аккомодації обох очей /а.с.12-14/.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У своїх висновках про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині, що позивачка не надала доказів поліпшення матеріального становища платника аліментів чи погіршення її матеріального стану з часу визначення аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, яка переглядається, встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2024року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 грудня 2023року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволено. Змінено розмір аліментів, визначений за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2013року у справі № 207/3346/13-ц та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання законної сили судовим рішенням та до повноліття дитини.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 40055066, складеного державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС, станом на 01 квітня 2025року заборгованість зі сплати аліментів у відповідача перед позивачкою відсутня, крім того наявна переплата в розмірі 135 649,98грн /а.с.41-42/.
Зокрема, відповідно до вказаного розрахунку у січні 2025року відповідачем було сплачено аліменти в розмірі 19 570,52грн, у лютому 2025року – 25 577,30грн, у березні 2025року – 16 278,70грн, що є значно більшим половини прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» збільшено прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років та встановлено його у розмірі 3 196,00грн.
Отже, враховуючи положення частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років становить 1 598,00грн (3196,00грн : 2).
За наведених умов, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивачкою не доведено будь-якими належними та допустимими доказами підстав для збільшення розміру аліментів після ухвалення місцевим судом рішення про зменшення розміру аліментів від 05 березня 2024року у справі № 207/3217/23, – апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019року у справі № 632/580/17, провадження № 61-51сво18).
Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що нею доведені правові підстави для задоволення позову є хибними.  ОСОБА_1  не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального становища відповідача, тому її вимоги щодо збільшення розміру аліментів не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги, як і зміст позовної заяви, зводяться у більшості їх аргументів до обґрунтування зміни розміру аліментів з огляду на необхідність компенсації відповідачем, понесених позивачкою, додаткових витрат, які спрямовані на лікування дитини.
Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що витрати понесені позивачкою у зв`язку із постійним лікуванням дитини у офтальмолога, користування нею окулярами, які час від часу потрібно замінювати, проходження курсів апаратного лікування зору є додатковими, та можуть бути відшкодовані у порядку передбаченому статтею 185 СК України.
Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивачка надала пояснення та докази щодо обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Південного районного суду міста Кам`янського від 20 жовтня 2025року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04 лютого 2026року.

Судді: