Справа 556/3198/25  
Номер провадження 2/556/120/2026  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И    

19.01.2026.
Володимирецький районний суд Рівненської області 
в складі: головуючого судді - Котик Л.О.
при секретарі - Соловей Г.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно, - 

в с т а н о в и в :

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернулася з позовом ОСОБА_1 до Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .
Після смерті останньої відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки, загальною площею 3,16 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Полицької сільської ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області.
На випадок смерті ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчений 06.05.2016 державним нотаріусом Володимирецької районної державної нотаріальної контори, згідно якого земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 3,16 га, які знаходиться на території Полицької сільської ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії РБ N332743 від 27.12.2005 заповіла - ОСОБА_1 . 
Як спадкоємець за заповітом у встановлений законом шестимісячний строк позивач прийняла спадщину, оскільки відповідно до ч.1 статті 1269 Цивільного Кодексу України подала в цей строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори.
Спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні.
Подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ст. 1269 ЦК України.
Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця ( ОП ВС КЦС у справі №398/1796/20 від 13.03.2023 року).
Відповідно позивачка є єдина спадкоємиця, яка прийняда спадщину в Україні.
Оформити спадкові права на майно через нотаріальну контору не має можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. 
Тому позивачка змушена з даним питанням звернутись до суду.
На підставі наведеного просить визнати за нею право власності на спадкове майно, оскільки підтвердити свої спадкові права, окрім як в судовому порядку, не може. 
Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 22 жовтня 2025 року.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
28 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.
Належним чином повідомлений представник Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив.
Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на час смерті проживала на території російської федерації, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 11.02.2025.
На момент смерті ОСОБА_2 , останній належали земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 3.16 га, які находиться на території Полицької сільської ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ №332743.
На випадок своєї смерті спадкодавиця залишила заповіт, згідно якого спірний державний акт вона заповіла позивачу. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Володимирецької районної державної нотаріальної контори 06.05.2016 року, зареєстровано в реєстрі за №703.
Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру №82127990 від 07.08.2025, після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа №74437487.
Згідно роз`яснення №841/01-16 від 16.10.2025, виданого завідувачем Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області щодо оформлення спадщини, після померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, оскільки остання не надала оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку.
Відповідно до п.4.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. №295/5 (надалі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №295/5, свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. 
Згідно п.3.3 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009 року, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів, тощо. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема : довідка житлово - експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі).
Відповідно до п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на рухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.
Згідно п.8 ч.1 ст.27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.
Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
А як зазначено в ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Як спадкоємець за заповітом у встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки відповідно до ч.1 статті 1269 Цивільного Кодексу України подала в цей строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що стверджується Витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі № 82127990 від 07.08.2025.
Згідно статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні.
Подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ст. 1269 ЦК України.
Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця ( ОП ВС КЦС у справі №398/1796/20 від 13.03.2023 року).
Відповідно позивач єдина спадкоємиця, яка прийняла спадщину в Україні.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.(ст.392 ЦК України)
Статті 1216, 1297 Цивільного кодексу України, визначають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею, як спадкоємцем за законом права власності на спадкове майно після смерті баби. 
Отже, способом захисту прав та інтересів позивача, у даному випадку, є визнання за ним права власності на спірне майно.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за життя ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку, яке підтверджувалось відповідним сертифікатом, який в подальшому на підставі розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації від 18 листопада 2005 року №383 був замінений Державним актом, у зв`язку з чим позовОСОБА_1 до Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно, підлягає задоволенню.
Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 177, 178, 346, 328, 1216, 1217, 1223, 1233, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст. 524, 548, 549 ЦК України 1963 року, ст.ст. 4,6,8,10-13, 17-18, 30, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на земельні ділянки, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, площею 3,16 га, що розташовані на території Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області, які належали ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №332743, в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча: Котик Л.О.

Учасники провадження: 
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
Відповідач - Полицька сільська рада Вараського району Рівненської області, місцезнаходження: с. Полиці, вул. Богдана Хмельницького, 23а, код ЄДРПОУ 04388320;