ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року 
м. Київ
справа №300/772/23
адміністративне провадження № К/990/25735/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В. Е.,
суддів: Білак М. В., Смоковича М. І.,
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року (головуючий суддя Хобор Р. Б., судді: Бруновська Н. В., Шавель Р. М.),
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
У лютому 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області), у якому просив:
- визнати протиправною відмову ГУ ДПС в Івано-Франківській області у здійсненні перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 (за усіма видами нарахувань) за його заявою від 31 січня 2023 року;
- зобов`язати ГУ ДПС в Івано-Франківській області здійснити перерахунок і виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 15 лютого 2020 року по 31 січня 2023 року із врахуванням збільшеного на 25 % розміру посадового окладу позивача на підставі частини першої статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах». 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у період з 15 грудня 2020 року по 31 січня 2023 року ГУ ДПС в Івано-Франківській області визначив робоче місце ОСОБА_1 за адресою: вул. Грушевського, 16, м. Долина, Івано-Франківська обл . Позивач уважає, що має право підвищення посадового окладу на 25 %, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» (далі - Постанова № 647) місто Долина віднесено до переліку гірських населених пунктів. Як наслідок, на думку позивача, відмова відповідача у здійсненні перерахунку та виплати заробітної плати позивачу за спірний період, з урахуванням положень спеціального Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» (далі - Постанова № 648), є протиправною. ОСОБА_1 стверджує, що така бездіяльність ГУ ДПС в Івано-Франківській області порушує його конституційне право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи.
Наказом начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 27 листопада 2019 року № 190-о ОСОБА_1 призначено на посаду старшого державного інспектора відділу матеріально-технічного забезпечення ГУ ДПС в Івано-Франківській області в порядку переведення з ГУ ДФС в Івано-Франківській області, а в подальшому - на посаду старшого державного інспектора відділу матеріально-технічного забезпечення, експлуатації майна, зв`язку та транспортного забезпечення управління інфраструктури та бухгалтерського обліку (наказ начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 10 вересня 2020 року № 343-о).
Відповідно до Посадової інструкції державного службовця, затвердженої в. о. начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області 24 січня 2020 року та погодженої начальниками відділу матеріально-технічного забезпечення ГУ ДПС в Івано-Франківській області та управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу, умовами служби ОСОБА_1 визначено: вул. Грушевського, 16, м. Долина.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» ГУ ДПС в Івано-Франківській області розпочало процедуру ліквідації, як особи публічного права, з переходом прав і обов`язків цієї юридичної особи до Державної податкової служби України та її територіальних органів.
Наказом начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській від 15 грудня 2020 року № 455-о позивача було звільнено з посади в порядку переведення для подальшої роботи до ГУ ДПС в Івано-Франківській області - територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.
Цього ж дня, наказом начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 3-о ОСОБА_1 призначено на посаду старшого державного інспектора відділу матеріально-технічного забезпечення, експлуатації майна, зв`язку та транспортного забезпечення управління інфраструктури та бухгалтерського обліку.
Згідно з Посадовою інструкцією державного службовця, затвердженої начальником ГУ ДПС в Івано-Франківській області 22 грудня 2020 року та погодженої начальниками управління інфраструктури та бухгалтерського обліку і управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу, умовами служби ОСОБА_1 визначено: умови проходження служби, режим роботи визначаються законодавством про державну службу, законодавством про працю, розпорядчими документами ДПС. Робоче місце визначено за адресою: вул. Грушевського, 16, м. Долина.
Також, наказом ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 22 січня 2021 року № 171 «Про закріплення віддалених робочих місць», з метою забезпечення обслуговування відповідних адміністративно-територіальних одиниць працівниками структурних підрозділів ГУ ДПС в Івано-Франківській області, відповідно до Положення про ГУ ДПС в Івано-Франківській області, затвердженого наказом ДПС України від 12 листопада 2020 року № 643, Методичних рекомендацій щодо побудови організаційних структур територіальних органів ДПС, затверджених наказом ДПС України від 12 листопада 2020 року № 649, Регламенту ГУ ДПС в Івано-Франківській області, затвердженого його наказом від 18 грудня 2020 року № 9, зокрема: закріплено віддалені робочі місця для працівників структурних підрозділів ГУ ДПС у приміщеннях державних податкових інспекцій ГУ ДПС, згідно з додатком. 
Так, відповідно до цього Додатку, закріплено віддалені робочі місця для працівників ГУ ДПС у приміщеннях державних податкових інспекцій ГУ ДПС, серед інших: старший державний інспектор відділу матеріально-технічного забезпечення, експлуатації майна, зв`язку та транспортного забезпечення управління інфраструктури та бухгалтерського обліку ОСОБА_1 закріплений за віддаленим місцем роботи по вул. Грушевського, 16 у м. Долина, Івано-Франківської обл.
01 липня 2022 року начальником ГУ ДПС в Івано-Франківській області винесено наказ № 131-о, відповідно до якого позивача переведено на посаду старшого державного інспектора відділу інфраструктури та господарського забезпечення.
Згідно з Посадовою інструкцією від 14 липня 2022 року (виданою на підставі наказу від 01 липня 2022 року № 131-о), робоче місце ОСОБА_1 визначено: вул. Грушевського, 16, м. Долина, Івано-Франківська обл.
Крім того, 28 липня 2022 року ГУ ДПС в Івано-Франківській області прийнято наказ № 314, який є аналогічним наказу відповідача від 22 січня 2021 року № 171 «Про закріплення віддалених робочих місць», за яким віддалене робоче місце позивача також визначено: вул. Грушевського, 16, м. Долина, Івано-Франківська обл.
Наказом начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 26 січня 2023 року № 21-о ОСОБА_1 звільнений з 31 січня 2023 року з займаної посади за власним бажанням.
Поряд з цим, 25 січня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся із адвокатським запитом до відповідача про надання інформації про нараховану та виплачену заробітну плату позивачу за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки на посадах у ГУ ДПС в Івано Франківській області, із зазначенням помісячно сум і видів нарахувань, та утримань заробітної плати.
01 лютого 2023 року ГУ ДПС в Івано-Франківській області надало відповідь на адвокатський запит, зі змісту якої позивач дізнався, що нарахування і виплата 25 % до його посадового окладу за роботу у гірському населеному пункті відповідачем не проводилась. Нарахування усіх видів грошового забезпечення здійснювалося на посадовий оклад без його збільшення на 25 %.
31 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок заробітної плати, однак відповідач листом від 20 лютого 2023 року відмовив у задоволенні цієї заяви, мотивуючи тим, що юридична адреса ГУ ДПС в Івано-Франківській області: вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, яке не входить до переліку населених пунктів, визначених Постановою № 647, а також у штатних розписах ГУ ДПС в Івано-Франківській області відсутні посади державної служби та, відповідно, оклади державної служби із робочим місцем/посадою в населених пунктах, що мають статус гірських. Крім того, відповідач зазначив, що Закон України «Про державну службу» не передбачає такої надбавки чи доплати, яку просить здійснити позивач.
Уважаючи таке рішення відповідача протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що в штатних розписах ГУ ДПС в Івано-Франківській області, затверджених ДПС України на 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, у складі управління інфраструктури та бухгалтерського обліку та відділу інфраструктури та господарського забезпечення відсутні посади з посадовим окладом із робочим місцем в населених пунктах, що мають статус гірських. При цьому, відповідно до витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ГУ ДПС в Івано-Франківській області (відокремлений підрозділ (код ЄДРПОУ - 43968084) юридичної особи ДПС України (код ЄДРПОУ 43005393), зареєстроване за юридичною адресою: вул. Незалежності, 20 м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область. 
Також суд першої інстанції зауважив, що відповідно до табелів обліку робочого часу за період з 2020 по 2023 роки особами, відповідальними за складання табелю по підрозділах управління інфраструктури та бухгалтерського обліку та відділу інфраструктури та господарського забезпечення, управління персоналу, які постійно працюють в м. Івано-Франківську по вул. Незалежності, 20 (юридичній адресі відповідача) та контролювали вихід на роботу старшому державному інспектору відділу інфраструктури та господарського забезпечення ОСОБА_1 - проставлено «вихід на роботу». Тобто, відмітки в табелі обліку робочого часу про фактичний вихід на роботу, підтверджують місцезнаходження позивача в робочий час в адміністративному приміщенні за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20. 
Поряд з цим, суд зауважив, що за період з грудня 2020 року та станом на момент звільнення старшого державного інспектора відділу інфраструктури та господарського забезпечення ОСОБА_1, згідно його посадових інструкцій, ним засвідчено власним підписом помісячно акти про фактичне прийняття робіт з прибирання, отримання комунальних послуг та інших робіт та послуг, які надавалися різними постачальниками, підрядниками для ГУ ДПС в Івано-Франківській області та зокрема: Долинської, Рожнятівської, Калуської, Рогатинської, Галицької ДПІ. Фактично підписані акти про прийняття виконаних робіт та наданих послуг, які надавалися впродовж кожного місяця для ГУ ДПС в Івано-Франківській області та зокрема: Долинської, Рожнятівської, Калуської, Рогатинської, Галицької ДПІ, підтверджують місце перебування старшого державного інспектора відділу інфраструктури та господарського забезпечення ОСОБА_1 у вказаних ДПІ та відсутність протягом певного робочого часу на віддаленому робочому місці в м. Долина. Відповідно до посадових інструкцій, старшим державним інспектором відділу інфраструктури та господарського забезпечення ОСОБА_1 проводилися помісячні інструктажі для працівників різних структурних підрозділів ГУ ДПС в Івано-Франківській області, про що здійснено відповідні записи в Журналі реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці, що підтверджує факт його перебування за адресою установи: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд уважає, що враховуючи карантинні обмеження, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на час загрози поширення епідемії та можливістю поєднання роботи на робочому місці у приміщенні ГУ ДПС в Івано-Франківській області із роботою на віддаленому робочому місці, наказами від 22 січня 2021 року № 171, від 28 липня 2022 року № 314 «Про закріплення віддалених робочих місць», тимчасово закріплено за ОСОБА_1 віддалене робоче місце в м. Долина по вул. Грушевського, 16, де зазначено посаду за основним місцем роботи (старший державний інспектор матеріально-технічного забезпечення, експлуатації майна, зв`язку та транспортного забезпечення управління інфраструктури та бухгалтерського обліку, відділу інфраструктури та господарського забезпечення). 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що в період з грудня 2020 року по січень 2023 року ОСОБА_1 не займав посаду згідно штатних розписів з підвищеним посадовим окладом, який застосовується для постійного міста роботи в населеному пункті зі статусом гірський та не працював постійно в гірському районі - м. Долина, а тому суд не вбачає підстав для перерахунку ОСОБА_1 заробітної плати.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправними дії ГУ ДПС в Івано-Франківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 за його заявою від 31 січня 2023 року. Зобов`язано ГУ ДПС в Івано-Франківській області здійснити перерахунок і виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 15 грудня 2020 року по 31 січня 2023 року, із врахуванням збільшеного на 25 % розміру посадового окладу ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до посадової інструкції старшого державного інспектора відділу матеріально-технічного забезпечення, що затверджена 24 січня 2020 року і з якою того ж числа ознайомився позивач, його робоче місце визначено за адресою: вул. Грушевського, 16, м. Долина . Аналогічно визначено і в посадовій інструкції від 22 грудня 2020 року. Крім того, за цими посадовими інструкціями основними обов`язками ОСОБА_1 є забезпечення адміністративно-господарської діяльності, забезпечення функціонування засобів зв`язку та телекомунікації, матеріально-технічний розвиток, здійснення управління об`єктами державної власності, забезпечення пожежної та техногенної безпеки, реалізація повноважень з охорони праці, здійснення управління об`єктами державної власності. При цьому, такі обов`язки закріплені в адміністративних приміщеннях Долинської, Рожнятівської, Калуської ДПІ ГУ ДПС у Івано-Франківській області. 
Суд апеляційної інстанції наголосив, що наказом ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 22 січня 2021 року № 171 за позивачем закріплено віддалене робоче місце за адресою: вул. Грушевського, 16, м. Долина. Аналогічно визначено і в наказі від 28 липня 2022 року № 314. При цьому, сторони не заперечують того, що м. Долина належить до гірських населених пунктів, а тому ця обставина не підлягає доказуванню.
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції уважає, що позивач є особою, яка постійно працює на визначеному йому робочому місці, яке знаходиться в населеному пункті, що має статус гірського, якщо не доведено протилежне.
Крім того Восьмий апеляційний адміністративний суд зауважив, що акти приймання виконаних робіт з прибирання адміністративних приміщень територіальних податкових інспекцій ГУ ДПС в Івано-Франківській області за спірний період, які відповідач надав як доказ спростування факту постійної роботи позивача у м. Долина, не є належними та допустимими доказами, у розумінні положення КАС України, оскільки відповідно до цих актів убачається лише те, що позивач, як відповідальна особа в кінці місяця приймав роботи з прибирання адміністративних приміщень територіальних податкових інспекцій ГУ ДПС в Івано-Франківській області, однак не свідчить про те, що ОСОБА_1 не працював постійно на визначеному йому робочому місці за адресою: вул. Грушевського, 16, м. Долина, Івано-Франківської області. Інших доказів на спростування того факту, що позивач постійно працював в населеному пункті, що має статус гірського, відповідач не надав.
Також суд апеляційної інстанції не взяв до уваги посилання ГУ ДПС в Івано-Франківській області на абзац 4 пункту 1 Постанови № 648, згідно із яким, підвищення тарифних ставок і посадових окладів працівникам бюджетних установ і організацій, здійснюється в межах асигнувань відповідних бюджетів, не спростовує обов`язку відповідача здійснити виплату позивачу заробітної плати виходячи із підвищеного на 25% посадового окладу, оскільки відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати підвищеного посадового окладу не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд наголосив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Таким чином, Восьмий апеляційний адміністративний суд виснував, що ОСОБА_1 має право на підвищення посадового окладу на 25 % за період з 15 грудня 2020 року по 31 січня 2023 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
21 липня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ГУ ДПС в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пунктів 3 та 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
V. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі ГУ ДПС в Івано-Франківській області просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
На обґрунтування позиції, скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: вимог абзацу 1 пункту 1 Постанови № 648 щодо встановлення державному службовцю до посадового окладу надбавки 25 %.
На переконання відповідача, нарахування та виплата збільшеного на 25 % розміру посадового окладу працівника (державного службовця) безпосередньо пов`язані з місцем розташування юридичної особи (роботодавця). Ураховуючи, що ОСОБА_1 займає посаду у ГУ ДПС в Івано-Франківській області, юридична адреса якого: вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, позивач не має права на отримання збільшеного посадового окладу на підставі Постанови № 648, оскільки м. Івано-Франківськ не входить до переліку населених пунктів, визначених Постановою № 647. 
Крім того ГУ ДПС в Івано-Франківській області стверджує, що нормами статті 52 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) передбачено для державних службовців надбавки, доплати, премії та компенсації, однак в даному переліку відсутня надбавка 25 % до посадового окладу для державних службовців, з робочим місцем в установах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських. При цьому, у штатних розписах ГУ ДПС в Івано-Франківській області на 2020 - 2023 роки (зокрема, у складі управління інфраструктури та бухгалтерського обліку та відділу інфраструктури та господарського забезпечення) відсутні посади державної служби та посадові оклади державної служби із робочим місцем/посадою в населених пунктах, що мають статус гірських. 
Відповідач уважає, що основним документом, який підтверджує факт виконання роботи працівником та є підставою для нарахування заробітної плати, є табель обліку робочого часу. Натомість, місцем табелювання робочого часу ОСОБА_1 за спірний період було саме приміщення ГУ ДПС в Івано-Франківській області по вул. Незалежності, 20 у м. Івано-Франківську, що, на думку відповідача, додатково підтверджує про відсутність підстав для нарахування та виплати останньому збільшеного розміру окладу.
Також ГУ ДПС в Івано-Франківській області посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема частини дев`ятої статті 44 та частини п`ятої статті 296 КАС України. Так, ГУ ДПС в Івано-Франківській області стверджує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 була подана за допомогою підсистеми «Електронний суд» без надання доказів надсилання відповідачу копій поданих до суду документів листом з описом вкладення або направлення цих документів до електронного кабінету ГУ ДПС в Івано-Франківській області, проте Восьмий апеляційний адміністративний суд прийняв апеляційну скаргу позивача та відкрив апеляційне провадження. Відповідач акцентував увагу на тому, що 23 червня 2023 року він звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням № 7865/5/09-19-05-01, у якому просив направити на адресу ГУ ДПС в Івано-Франківській області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року для ознайомлення та надання відзиву на неї, однак 10 липня 2023 року суд ухвалив постанову у цій справі без відзиву відповідача на апеляційну скаргу, чим фактично порушив право останнього на справедливий суд.
07 вересня 2023 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ГУ ДПС в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року, у якому позивач просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. 
Стосовно доводів скаржника про, нібито, порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо ухвалення спірної постанови без наявності відзиву відповідача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , позивач зазначив, що апеляційна скарга (зокрема її текст) була сформована та надіслана до Восьмого апеляційного адміністративного суду в електронній формі за допомогою підсистеми «Електронний суд», при цьому згідно з інформацією у ЄСІТС № 145562 ГУ ДПС в Івано-Франківській області з 12 жовтня 2021 року має зареєстрований електронний кабінет у вказаній підсистемі, а тому міг ознайомитися з її текстом безпосередньо за допомогою власного електронного кабінету. Крім того, ОСОБА_1 зауважив, що у додатку № 4 до апеляційної скарги в ЄСІТС по провадженню № А/857/9334/23 міститься примірник апеляційної скарги з додатками для відповідача, а тому, на думку позивача, відсутні правові підстави вважати порушеними права відповідача, які передбачені частиною дев`ятою статті 44 та частиною п`ятою статті 296 КАС України.
Щодо аргументів скаржника по суті спору, ОСОБА_1 зазначив, що відповідач трактує абзац 1 пункту 1 Постанови № 648 занадто вузько, застосовуючи лише його частину тексту про «розташування» місцезнаходження роботодавця. Натомість, Закон України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», частина друга статті 5 якого визначає, що у разі, коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, на працівників, які постійно в них працюють, поширюється статус особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського. 
Крім того, ОСОБА_1 звернув увагу на роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики у листі від 04 березня 2010 року № 218/13/84-10, у якому Міністерство зазначило про те, що поняття «які постійно працюють» значить, що постійне робоче місце працівника знаходиться в населеному пункті, якому надано статус гірського. Зазначене стосується як працівників, у яких це місце роботи є основним, так і тих, хто працює за сумісництвом. Так, у період з січня 2020 року по січень 2023 року локальними нормативними актами відповідача (накази, посадові інструкції) встановлювалося місцезнаходження віддаленого робочого місця ОСОБА_1 у м. Долина, Івано-Франківської обл., яке включено до переліку гірських населених пунктів відповідно до Постанови № 647. Отже, за позицією позивача, у спірний період перебуваючи на державній службі та займаючи посади у ГУ ДПС в Івано-Франківській області ОСОБА_1 проживав і працював на віддаленому робочому місці у населеному пункті, яке має статус гірського, як наслідок - має право на підвищений оклад на 25 %. 
Позивач стверджує, що посилання відповідача на відомості табелів обліку робочого часу не слугує підставою для відмови у здійсненні нарахування та виплати йому відповідного окладу, оскільки такі табелі не містять підпису ОСОБА_1 та фіксують лише час виконання ним своєї роботи, а не фактичне перебування у приміщенні ГУ ДПС у Івано-Франківській області за юридичною адресою: вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ. 
Також ОСОБА_1 уважає помилковим посилання скаржника на положення статті 52 Закону № 889-VIII, оскільки поняття «премії», «надбавки», «компенсації» не є тотожними поняттю «збільшений розмір посадового окладу», а відсутність у штатних розписах відповідача посад державної служби з підвищеним окладом із робочим місцем/посадою в населених пунктах, що мають статус гірських, не можуть слугувати підставою для відмови у соціальних гарантіях працівника, які встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальними нормами трудового законодавства України перебачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Згідно з частинами першою і третьою статті 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).
Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород в силу частини третьої статті 97 КЗпП встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Закон, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях є Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).
За приписами частини другої статті 50 Закону № 889-VIII, заробітна плата державного службовця складається, зокрема: 1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця. Стала заробітна плата державного службовця є фіксованою виплатою та основною винагородою за виконання посадових обов`язків, яка гарантується цим Законом. 
Державний службовець може отримувати гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством. Гарантійні та компенсаційні виплати встановлюються державним службовцям незалежно від їхньої заробітної плати, не входять до її сталої або варіативної складової та не враховуються при формуванні фонду сталої та варіативної заробітної плати. Такі виплати є частиною державних гарантій, спрямованих на компенсацію витрат, що виникають у зв`язку з виконанням службових обов`язків або реалізацією спеціального правового статусу державного службовця.
Частини четверта, п`ята статті 50 Закону № 889-VIII установлюють, що джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет. Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.
Поряд з цим, закон, який встановлює критерії, за якими населені пункти набувають статусу гірських, визначає основні засади державної політики щодо розвитку гірських населених пунктів та гарантії соціального захисту громадян, що у них проживають, працюють або навчаються, є Закон України від 15 лютого 1995 року № 56/95-ВР «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (далі - Закон № 56/95-ВР), за частинами першою та другою статті 5 якого передбачено, що статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.
У разі, коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, на працівників, які постійно в них працюють, поширюється статус особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського.
Громадяни, які мають статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського користується пільгами, що встановлені статтею 6 Закону № 56/95-ВР.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 56/95-ВР, умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаних положень законодавства, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 648, відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 1 якої встановлено, що на підприємствах, в установах, організаціях, територіальних органах, територіальних підрозділах та військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків.
У разі коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, тарифні ставки та посадові оклади працівників, які постійно в них працюють, також підлягають підвищенню у розмірі, передбаченому абзацом першим цього пункту.
VІІ. Висновки Верховного Суду
У силу положень частини першої статті 341 КАС України перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Ухвалою Верховного Суду від 23 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі на підставі пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, у зв`язку з: 
- відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування вимог абзацу 1 пункту 1 Постанови № 648 щодо встановлення державному службовцю до посадового окладу надбавки 25 %; 
- неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (у цій справі - ненаправлення відповідачу копії апеляційної скарги та ухвалення судом постанови без відзиву відповідача на апеляційну скаргу).
Щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час розгляду цієї справи, колегія суддів зазначає таке.
Стаття 351 КАС України передбачає підстави для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. Так, суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Частина друга статті 351 КАС України установлює, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Водночас, положення статті 351 КАС України кореспондуються з нормами статті 350 цього Кодексу, яка чітко визначає, що не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи (частина друга цієї статті).
У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, Суд указав на те, що правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) судочинства.
Такий висновок також був застосований Верховним Судом у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 420/6941/19.
Водночас, за приписами статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу; 
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;
4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо:
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.
З аналізу вказаних вище норм законодавства України убачається, що КАС визначає конкретні підстави для обов`язкового скасування судового рішення, у разі порушення судом, який його ухвалив, норм процесуального права. У разі посилання скаржника на порушення судом нижчої інстанції норм процесуального права, які не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення судом вищої інстанції, такі порушення досліджуються у співвідношенні до дотримання судом нижчої інстанції положень матеріального права та ухвалення законного (незаконного) рішення по суті, і виключно у випадку, якщо порушення судом норм процесуального права призвело у подальшому до неправильного вирішення справи по суті позову, таке судове рішення може бути скасовано судом вищої інстанції з відповідними наслідками такого скасування (ухвалення нового судового рішення, зміни, направлення справи на продовження розгляду до суду, який допустив процесуальне порушення, або на новий розгляд до відповідного суду).
На обґрунтування позиції у цій частині, ГУ ДПС в Івано-Франківській області зазначає, що воно не було обізнано з текстом апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року, не отримувало її копію з додатками, що унеможливило подати до суду відзив на цю апеляційну скаргу. При цьому, відповідач стверджує, що 23 червня 2023 року він звертався до Восьмого апеляційного адміністративного суду з клопотанням про направлення на його адресу копії апеляційної скарги позивача, однак 10 липня 2023 року суд апеляційної інстанції ухвалив постанову без відзиву ГУ ДПС в Івано-Франківській області, чим порушив, на його думку, право на справедливий суд.
На противагу цим доводам скаржника, ОСОБА_1 наполягає на тому, що ГУ ДПС в Івано-Франківській області зареєстрований у системі ЄСІТС та має електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» з 12 жовтня 2021 року, що підтверджується інформацією з ЄСІТС, при цьому позивач апеляційну скаргу подав саме через «Електронний суд», долучивши її копію для відповідача, а тому ГУ ДПС в Івано-Франківській області мав змогу ознайомитися з її змістом за допомогою власного електронного кабінету.
З цього приводу колегія суддів уважає за доцільне зазначити таке.
ГУ ДПС в Івано-Франківській області є юридичною особою, яка з 18 жовтня 2023 року, відповідно до частини шостої статті 18 КАС України, в обов`язковому порядку повинна мати зареєстрований власний електронний кабінет в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. 
Згідно з пунктами 2.15-2.17 Інструкції користувача підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженої наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 22 вересня 2021 року № 77-ОД (далі - Інструкція, яка була чинна на момент спірних правовідносин) передбачено, що Електронний суд забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.
До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя.
Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).
Документи, які один з учасників справи надіслав до суду, іншого органу чи установи у системі правосуддя з використанням Електронного суду, в передбачених законодавством випадках автоматично надсилаються до Електронних кабінетів інших учасників справи чи їхніх повірених після реєстрації цих документів в автоматизованої системи діловодства судів та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя.
Пунктами 5.1.1., 5.1.9. Інструкції передбачено, що у розділі «Повідомлення» Кабінету Користувача розміщуються повідомлення про надходження документів, до яких Користувач має доступ. У розділі «Мої справи» Кабінету Користувача розміщуються інформація по справам до яких Користувач має доступ.
Тобто, з моменту підключення до підсистеми «Електронний суд» та внесення РНОКПП (коду ЄДРПОУ) у систему, учасник справи отримує доступ до матеріалів, і всі подальші документи надходять йому автоматично в його кабінет у розділ «Повідомлення» та «Мої справи», що є підтвердженням належного процесуального повідомлення.
Судом установлено, що ГУ ДПС в Івано-Франківській області зареєстрований власний електронний кабінет в ЄСІТС з 12 жовтня 2021 року та має доступ до електронних матеріалів справи № 300/772/23, оскільки як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції усі процесуальні документи суду (ухвали про відкриття провадження, призначення справи до розгляду, судове рішення) направлялися в електронний кабінет відповідача, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного листа. Указане не заперечується й самим відповідачем.
Отже, з моменту фактичної реєстрації в автоматизованої системи діловодства Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у справі № 300/772/23, яка була подана позивачем 26 травня 2023 року через підсистему «Електронний суд», відповідач мав змогу ознайомитися з її змістом за допомогою особистого електронного кабінету у розділі «Мої справи» та скористатися правом на подання відзиву на неї у період з 26 травня 2023 року по 10 липня 2023 року (дата ухвалення судом апеляційної інстанції постанови у цій справі).
Також, колегія суддів уважає непереконливим посилання скаржника на факт направлення ним 23 червня 2023 року до Восьмого апеляційного адміністративного суду клопотання № 7865/5/09-19-05-01 про скерування на його адресу копії апеляційної скарги ОСОБА_1 з підстав її неотримання, оскільки зі змісту копії такого клопотання, яка долучена до касаційної скарги, неможливо встановити, що воно дійсно було направлено на адресу суду апеляційної інстанції саме 23 червня 2023 року. При цьому, фіскальний чек, виданий АТ «Укрпошта» та який долучений відповідачем, як доказ направлення клопотання № 7865/5/09-19-05-01, не містить реквізити, які б підтверджували, що він був виданий саме за результатом направлення цього клопотання (відсутній опис вкладення, не зазначено номер справи, тощо). Натомість, у матеріалах справи відсутній оригінал клопотання ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 23 червня 2023 року № 7865/5/09-19-05-01.
Таким чином, Верховний Суд уважає, що викладені у касаційній скарзі аргументи щодо порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не є безумовними підставами для скасування постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року, а тому, ураховуючи положення статті 351 КАС України, обов`язковим є встановлення того, чи призвело таке порушення до ухвалення незаконного рішення. Отже, ключовим питанням, яке постало перед судом касаційної інстанції, є те чи порушено судом апеляційної інстанції положення матеріального права під час ухвалення постанови по суті.
Що стосується доводів скаржника в частині помилковості висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для здійснення нарахування та виплати позивачу збільшеного окладу на 25 % відповідно до статті 5 Закону № 56/95-ВР та Постанови № 648, а також відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування вимог абзацу 1 пункту 1 цієї Постанови, колегія суддів звертає увагу на таке.
За приписами пункту 1 Постанови № 648 установлено, що, зокрема, в установах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників підвищуються на 25 відсотків. При цьому, у разі коли установа, розташована за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але має філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, тарифні ставки та посадові оклади працівників, які постійно в них працюють, також підлягають підвищенню у розмірі, передбаченому абзацом першим цього пункту.
Тлумачення Постанови № 648, свідчить, що обов`язковою умовою для виплати працівнику 25 % підвищення до посадового окладу є знаходження на території населених пунктів, яким надано статус гірських, роботодавця (підприємства, установи, організації) або філій, представництв, відділень, інших відокремлених підрозділів роботодавця або робочого місця відповідного працівника.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 453/701/19.
Аналогічне тлумачення цих норм міститься також у листі Департаменту з питань державного регулювання заробітної плати та умов праці Міністерства праці та соціальної політики від 23 червня 2008 року № 403/13/84-08 «Про надання роз`яснення», у якому зазначено, що обов`язковою умовою для отримання посадового окладу, підвищеного на 25 %, є розташування постійного робочого місця працівника в населеному пункті, якому надано статус гірського.
Поряд з цим, зі змісту пункту 20 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» убачається, що робоче місце - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту).
Повертаючись до спірних правовідносин убачається, що основними доводами відповідача про відсутність підстав для нарахування ОСОБА_1 підвищеного окладу є те, що юридичною адресою ГУ ДПС в Івано-Франківській області та його місцерозташуванням є: вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, яке не має статусу гірського населеного пункту. 
Верховний Суд уважає помилковими такі аргументи ГУ ДПС в Івано-Франківській області, оскільки поняття «юридична адреса установи», «фактичне розташування установи» та «постійне робоче місце працівника» не є тотожними поняттями. 
Більш того, указане слідує з самих положень пункту 1 Постанови № 648, у якому законодавець чітко розмежував «установа, розташована на території населених пунктів, яким надано статус гірських» та «установа, розташована за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але має робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських».
Як убачається з Посадової інструкції від 24 січня 2020 року, умовами служби ОСОБА_1 визначено: вул. Грушевського, 16, м. Долина. Аналогічні умови служби були визначені й у подальших Посадових інструкціях від 22 грудня 2020 року і від 14 липня 2022 року.
Так, відповідно до Порядку розроблення посадових інструкцій державних службовців категорій «Б» та «В», затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби 11 вересня 2019 року № 172-19 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2019 року за № 1077/34048 (далі - Порядок № 1077/34048), посадова інструкція - документ, що містить інформацію про посаду державної служби, мету посади, визначає основні посадові обов`язки, права державного службовця, перелік суб`єктів зовнішньої службової комунікації, вимоги до компетентності та умови служби на відповідній посаді (пункт 2 цього Порядку).
Посадова інструкція розробляється для кожної посади державної служби категорій «Б» та «В» у штатному розписі державного органу з урахуванням завдань і функцій державного органу та/або структурного підрозділу у складі його апарату (секретаріату) (пункт 3 цього Порядку № 1077/34048).
Посадова інструкція складається з таких розділів, зокрема: умови служби - зазначається інформація про можливі відрядження (у межах України чи за кордон, їх орієнтовна тривалість), режим роботи, інші особливості робочого процесу чи робочого місця (приміщення, кабінет), що мають постійний чи періодичний характер і пов`язані з виконанням посадових обов`язків (підпункт 6 пункту 4 Порядку № 1077/34048).
Тобто, колегія суддів зауважує, що посадова інструкція є основним документом для державного службовця, оскільки вона регламентує його організаційно-правовий статус, визначає конкретні завдання, обов`язки, права та відповідальність, а також умови служби, які, серед іншого, включають й визначення постійного місця роботи, що у сукупності є ключовим для ефективного виконання функцій та забезпечення умов праці. При цьому, посадова інструкція розробляється індивідуально для кожної посади та в обов`язковому порядку доводиться до відома державному службовцю під підпис.
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з твердженням суду апеляційної інстанції про те, що постійним робочим місцем ОСОБА_1 є: вул. Грушевського, 16, м. Долина, Івано-Франківської обл. , яке, у свою чергу, відноситься до населеного пункту зі статусом «гірське» відповідно до Постанови № 647. 
При цьому, віднесення м. Долина до переліку населених пунктів, яким надано статус гірських згідно з Постановою № 647, не заперечується відповідачем, а тому цей факт не потребує додаткового доказування.
Щодо доводів відповідача про те, що постійне місце роботи позивача знаходиться за адресою розташування ГУ ДПС в Івано-Франківській області, оскільки саме його приміщення є місцем табелювання робочого часу ОСОБА_1 за спірний період, колегія суддів уважає за доцільне зазначити, що згідно з частиною другою статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці в установленому порядку. Саме за допомогою табеля можна визначити кількість годин, відпрацьованих кожним працівником. Табель обліку робочого часу - це поіменний список усіх працівників підприємства (або загалом по підприємству, або по відділах, структурних підрозділах) з відмітками про використання робочого часу. Для обліку відпрацьованого працівниками часу застосовують табель типової форми № П-5, затверджений наказом Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489.
Отже, табель робочого часу це первинний документ, що фіксує відпрацьовані години для кожного працівника, слугуючи основою для розрахунку зарплати та контролю робочого часу. При цьому, роботодавець самостійно визначає порядок ведення табеля, фіксуючи умови роботи у внутрішніх документах.
Таким чином, Верховний Суд уважає, що посилання відповідача на табелі робочого часу позивача, які велися іншими уповноваженими особами управління кадрової роботи ГУ ДПС в Івано-Франківській області задля фіксування відпрацьованих днів позивача з подальшим нарахуванням йому заробітної плати, не може вважатися безумовним доказом того, що постійним місцем роботи ОСОБА_1 у спірний період була адреса: вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ. Крім того, табелі робочого часу, які містяться у матеріалах справи, не містять особистих підписів позивача.
Також, колегія суддів уважає безпідставними й посилання скаржника, як на доказ постійного місця роботи позивача, на акти приймання виконаних робіт з прибирання адміністративних приміщень територіальних податкових інспекцій ГУ ДПС в Івано-Франківській області за спірний період, за якими ОСОБА_1 , як відповідальна особа, в кінці місяця приймав роботи з прибирання цих адміністративних приміщень. Зазначення в таких актах юридичної адреси ГУ ДПС в Івано-Франківській області, від імені якого вчиняв дії позивач, є обов`язковою вимогою до оформлення документів (ДСТУ 4163:2020) і не може свідчити про факт їх складання саме у приміщенні відповідача. Водночас, зі змісту цих актів неможливо встановити постійне місце роботи позивача, оскільки такі дані не заповнювалися.
Крім того, Верховний Суд не бере до уваги аргументи скаржника про те, що статтею 52 Закону № 889-VIII передбачено для державних службовців надбавки, доплати, премії та компенсації, однак в даному переліку відсутня надбавка 25 % до посадового окладу для державних службовців, з робочим місцем в установах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських. 
Суд зауважує, що такі виплати хоч і є складовою заробітної плати державного службовця, однак не входять до розміру посадового окладу, а нараховуються додатково у процентному відношенні до посадового окладу. Натомість, підвищений розмір посадового окладу на 25 %, передбачений Законом № 56/95-ВР та Постановою № 648, є самим посадовим окладом (тобто, певна державна соціальна гарантія, що має на меті компенсування особі її особливих умов праці в гірській місцевості, що передбачено законодавством про оплату праці).
Що стосується аргументів ГУ ДПС в Івано-Франківській області про те, що ОСОБА_1 працював віддалено у м. Долина тимчасово на період дії карантинних обмежень, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», колегія суддів зазначає слідуюче. 
Як убачається зі змісту касаційної скарги на підтвердження цієї позиції, скаржник посилається на накази ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 22 січня 2021 року № 171 та від 28 липня 2022 року № 314 «Про закріплення віддалених робочих місць», відповідно до яких, серед іншого, закріплено за ОСОБА_1 віддалене робоче місце в м. Долина по вул. Грушевського, 16, де зазначено посаду за основним місцем роботи (старший державний інспектор матеріально-технічного забезпечення, експлуатації майна, зв`язку та транспортного забезпечення управління інфраструктури та бухгалтерського обліку, відділу інфраструктури та господарського забезпечення).
Водночас, зі змісту цих наказів установлено, що вони були видані з метою забезпечення обслуговування відповідних адміністративно-територіальних одиниць працівниками структурних підрозділів ГУ ДПС в Івано-Франківській області, відповідно до Положення про ГУ ДПС в Івано-Франківській області, затвердженого наказом ДПС України від 12 листопада 2020 року № 643, Методичних рекомендацій щодо побудови організаційних структур територіальних органів ДПС, затверджених наказом ДПС України від 12 листопада 2020 року № 649, Регламенту ГУ ДПС в Івано-Франківській області, затвердженого його наказом від 18 грудня 2020 року № 9. 
Будь-яких відомостей про те, що ці накази відповідач видав на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та з метою дотримання карантинних обмежень, матеріали справи не містять. Крім того, тексти наказів від 22 січня 2021 року № 171 та від 28 липня 2022 року № 314 не містять й даних про їх тимчасовий характер.
Більш того, Суд зауважує, що ОСОБА_1 постійно працював у м. Долина починаючи з моменту призначення його на державну службу у ГУ ДПС в Івано-Франківській області, про що свідчить Посадова інструкція від 24 січня 2020 року (у подальшому - Посадові інструкції від 22 грудня 2020 року і від 14 липня 2022 року), натомість, накази № 171 та № 314 були прийняті відповідачем 22 січня 2021 року і 28 липня 2022 року відповідно, тобто майже через рік після офіційного працевлаштування позивача та визначення його умов праці, зокрема, робочого місця у гірській місцевості.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивач має право на підвищення посадового окладу на 25 % за період з 15 грудня 2020 року по 31 січня 2023 року, а тому відповідач допустив протиправну бездіяльність, не виконавши відповідний обов`язок, щодо виплати позивачу підвищеного посадового окладу відповідно до Постанови № 648.
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанцій у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права, у судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, що стосуються предмету спору, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року залишити без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська
Судді М. В. Білак
М. І. Смокович