КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 361/7414/24 Головуючий в суді І інстанції Скрипка О.В.
Провадження № 33/824/1227/2026 Головуючий в суді ІІ інстанції Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 286242 від 13 липня 2024 року вбачається, що 13 липня 2024 року о 19 год. 40 хв. у с. Літки, Броварського району, Київської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу «Drager ARLJ - 0455», проба позитивна - 1,12 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн 60 коп.. 
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, 05 січня 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та провадження у справі закрити.
Крім того, одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 заявив клопотання, в якому просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2025 року, посилаючись на те, що він звернувся до суду першої інстанції з апеляційною скаргою, відправленою поштовим листом, ще 05 липня 2025 року, проте, із-за незалежних від його волі обставин, подана апеляційна скарга була зареєстрована в суду першої інстанції 02 вересня 2025 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було прийнято судом 03 липня 2025 року. Строк на апеляційне оскарження обраховується з дня винесення постанови, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови було 13 липня 2025 року.
В своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте можливість суду щодо поновлення строку не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»). При визначенні наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особі вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.
Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
ОСОБА_2 , будучи самостійним суб`єктом оскарження, не скористався своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції в строки, що визначені чинним законодавством та, зважаючи на відсутність перешкод для реалізації такого права, пропустив такий строк без поважних причин.
Доводи клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з апеляційною скаргою, відправленою поштовим листом, ще 05 липня 2025 року, проте, із-за незалежних від його волі обставин, подана апеляційна скарга була зареєстрована в суду першої інстанції 02 вересня 2025 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 дійсно вперше звертався із апеляційною скаргою 05 липня 2025 року.
З матеріалів справи вбачається, що первинну апеляційну скаргу на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2025 року було подано ОСОБА_1 25 серпня 2025 року, що підтверджується наявним конвертом поштового відправлення зі штрихкодовим номером: 0306107319729, та зареєстровано судом першої інстанції 02 вересня 2025 року (а.с. 107-121). Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки останній не надав суду належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку (а.с. 126-127).
24 вересня 2025 року ОСОБА_2 вдруге звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 131-133), яку постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року було повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із тим, що апеляційну скаргу було подано поза межами встановленого законодавством строку та не заявлено клопотання про поновлення такого строку (а.с. 137-138).
ОСОБА_1 24 жовтня 2025 року було отримано вищезазначену постанову суду апеляційної інстанції, яка була надіслана поштовим відправленням на його поштову адресу: АДРЕСА_2 , трек-номер поштового відправлення: R067017950727 (а.с. 139, 172).
Будучи обізнаним про наявність постанови Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року ще 24 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 05 січня 2026 року поза межами процесуального строку на апеляційне оскарження, втретє подав апеляційну скаргу (а.с. 164-168).
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Київський апеляційний суд враховує ту обставину, що ОСОБА_2 отримав постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року про повернення попередньо поданої апеляційної скарги, був обізнаний про причини її повернення, однак у визначений законом десятиденний строк, наступну апеляційну скаргу не подав.
При цьому слід зауважити, що розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних доказів на підтвердження існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 чи які перешкоджали або створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно подати апеляційну скаргу, суду апеляційної інстанції не надано. 
Отже, поважних причин пропуску строку на оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2025 року судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому в поновленні строку на оскарження зазначеної постанови ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП повернути апелянту. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2025 року - повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено «04» лютого 2026 року.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко