ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

12 січня 2026 року    
м. Чернівці  
справа № 721/453/25
провадження № 22-ц/822/120/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Кулянди М. І., Височанської Н. К.
за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.
позивач ОСОБА_1 
відповідач Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»
апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Путильського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2025 року
головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк С. П.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд: 
– визнати незаконним та скасувати наказ філії «Путильське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» №470-к від 27 вересня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 ;
– поновити ОСОБА_1 на посаді документознавця адмінперсоналу філії «Подільський лісовий фонд» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»;
– стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 вересня 2024 року;
– стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 премію до 08 березня 2024 року згідно наказу №19-ОП від 28 лютого 2024 року у розмірі 2 500 гривень та премію до дня працівника лісу згідно наказу №143-ОП від 10 вересня 2024 року у розмірі 5 500 гривень.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про визнання незаконним та скасуванням наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також невиплаченої премії, залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача.
Ухвала суду мотивована тим, що 20 травня 2025 року ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено до розгляду на 14 год. 00 хв. 10 червня 2025 року.
ОСОБА_1 подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою її представника. 10 червня 2025 року судом відкладено розгляд справи на 14 год. 30 хв. 16 липня 2025 року.
В судове засідання позивачка повторно не з`являлася, хоча судом належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в електронний кабінет ОСОБА_1 , про причини неявки суд не повідомляла.

30 жовтня 2025 року позивачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу ОСОБА_1 в її електронний кабінет.
На підставі пункту 2 частини 2 статті 223 ЦПК України судовий розгляд справи був відкладений на 13 листопада 2025 року.
ОСОБА_1 в призначене на 13 листопада 2025 року судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в її електронний кабінет.
Судом встановлено, що позивачкою було допущено повтору неявку в судове засідання при належному повідомленні про час та місце розгляду справи, а заява про розгляд справи за відсутності позивачем (та/або його представником) не подана і неявка позивача перешкоджає розгляду справи, суд прийшов висновку про необхідність залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Путильського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права.
Вказує, що не з?явилась у судове засідання, через хворобу матері ОСОБА_2 , оскільки 21 жовтня 2025 року її було госпіталізовано до терапевтичного відділення Путильської лікарні у дуже тяжкому стані і позивачці потрібно було її доглядати до часу її виписки з лікарні 31 жовтня 2025 року.
Зазначає, що 13 листопада 2025 року не з?явилася в судове засідання, оскільки в зв?язку із постійними перебоями зі світлом та поганим інтернет-зв?язоком, не отримувала повістку про виклик до суду, та доглядала матір, оскільки після виписки з лікарні мамі потрібна була постійно допомога.
Вважає, що суд першої інстанції не встановив всі обставини, які мали значення для винесення ухвали, передчасно та помилково прийшов до висновку про залишення позову без розгляду.
Вважає, що суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму, не надавши можливість стороні позивача повідомити причини своєї неявки.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, з`ясовані судом апеляційної інстанції
Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області (у складі головуючого судді Проскурняка С. П.) від 20 травня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про визнання незаконним та скасуванням наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також невиплаченої премії (а.с. 69 том 1).
Визначено порядок розгляду вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10 червня 2025 року.
Судова повістка про виклик до суду на 10 червня 2025 року доставлена ОСОБА_1 до її електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 21 травня 2025 року (а.с. 70 том 1).
10 червня 2025 року ОСОБА_1 подано до Путильського районного суд Чернівецької області заяву (клопотання) про відкладення судового засідання у зв?язку із хворобою її представника (а.с. 139 том 1).
Путильським районним судом Чернівецької області відкладено розгляд справи на 16 липня 2025 року.
16 липня 2025 року ОСОБА_1 подано до Путильського районного суду Чернівецької області заяву про відкладення судового засідання у зв?язку із хворобою її представника (а.с. 140 том 1).
Путильським районним судом Чернівецької області відкладено розгляд справи на 06 серпня 2025 року у зв`язку із перебуванням судді Проскурняка С. П. у відпустці (а.с. 159 том 1).
06 серпня 2025 року ОСОБА_1 подано до Путильського районного суд Чернівецької області заяву про відкладення розгляду справи, оскільки вона перебував на лікуванні (а. с. 167 том 1). 
Путильським районним судом Чернівецької області відкладено розгляд справи на 20 серпня 2025 року.
21 серпня 2025 року ОСОБА_1 подано до Путильського районного суд Чернівецької області заяву про відкладення розгляду справи, оскільки вона перебувала на лікуванні (а. с. 172 том 1). 
Путильським районним судом Чернівецької області відкладено розгляд справи на 16 вересня 2025 року.
15 вересня 2025 року ОСОБА_1 подано до Путильського районного суд Чернівецької області заяву про відкладення розгляду справи, оскільки вона перебував на лікуванні (а. с. 175 том 1). 
Путильським районним судом Чернівецької області відкладено розгляд справи на 15 жовтня 2025 року (а.с. 177 том 1).
15 жовтня 2025 року Путильським районним судом Чернівецької області відкладено розгляд справи на 30 жовтня 2025 року у зв?язку із неявкою позивачки (а.с. 178 том 1).
Судова повістка про виклик до суду на 30 жовтня 2025 року доставлена ОСОБА_1 до її електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 16 жовтня 2025 року (а.с. 179 том 1).
30 жовтня 2025 року Путильським районним судом Чернівецької області відкладено розгляд справи на 13 листопада 2025 року у зв`язку із неявкою позивачки (а.с. 211 том 1).
Судова повістка про виклик до суду на 13 листопада 2025 року доставлена ОСОБА_1 до її електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 31 жовтня 2025 року (а.с. 210 том 1).
Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про визнання незаконним та скасуванням наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також невиплаченої премії, залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача (а.с. 217-218 том 1).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні постанови.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно з частинами першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 13 листопада 2025 року відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням викладеного, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та заяв на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на будь-якій стадії судового процесу може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини друга статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини друга, четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю варто розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 43 ЦПК України).
У частинах третій-шостій статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, – разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частина перша статті 131 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Залишення позову без розгляду – це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позов без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Тобто законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони, а тому саме позивач має продемонструвати свій процесуальний інтерес у як найшвидшому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі.
Отже, норми частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.
Тож, під час вирішення питання про залишення позову без розгляду правове значення має виключно належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18), від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16 (провадження № 61-9020св21), від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц (провадження № 61-2876св21).
У постановах Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18 (провадження № 61-19742св21), від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16 (провадження № 61-6033св22), від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 (провадження № 61-10773св22) вказано, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні. Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Окрему увагу колегія суддів акцентує на тому, що у теорії права одним з критеріїв, за яким прийнято розрізняти норми права, є метод правового регулювання правових норм. За цим критерієм норми права можуть бути імперативними та диспозитивними.
Імперативні (зобов`язуючі) норми права характеризуються категоричністю приписів. Такі норми реалізуються виконанням, дотриманням або застосуванням. Диспозитивні норми реалізуються використанням, яке, як правило, передбачає його реалізацію на власний розсуд.
Колегія суддів проаналізувавши положення частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України зауважує, що у цих нормах законодавець не застосував слова «може», «має право», «за власної ініціативи» та інші подібні у своєму значенні слова. Зазначені норми процесуального права не передбачають можливості інших варіантів дій суду, окрім залишення позову без розгляду.
Формулювання «суд залишає позовну заяву без розгляду», що міститься у частині п`ятій статті 223 ЦПК України, та формулювання «суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду», що міститься у пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України, виражає імперативну вказівку суду (судді) щодо заборони продовження розгляду справи, щодо завершення судового провадження без винесення рішення. З огляду на викладене апеляційний суд зазначає про те, що повноваження суду залишити позов без розгляду, передбачені цими нормами процесуального права відносяться до імперативних.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 905/458/21.
У справі що переглядається:
– позивачка була належним чином повідомлена про розгляд справи по суті в усіх призначених судом судових засіданнях, шляхом направлення судових повісток до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання;
– в жодне із призначених судом судових засідань по суті справи позивачка не з`явилася;
– до початку розгляду справи по суті у судових засіданнях, призначених на 10 червня 2025 року, 16 липня 2025 року, 06 серпня 2025 року, позивачкою через підсистему «Електронний суд» надсилались клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням позивачки на лікарняному та у зв`язку із хворобою її представника.
У вказаних клопотаннях як на підставу для відкладення розгляду справи позивачка посилалася на хворобу її представника та перебуванні її на лікарняному, проте будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надала.
При цьому позивачка скористалася належним її правом розпорядитися своїми процесуальними правами на власний розсуд та у такий спосіб відмовилася від попередньої заяви про розгляд справи без її участі.
Колегія суддів враховує, що диспозитивність (від лат. dispono – розпоряджаюся) – це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Зміст принципу диспозитивності перш за все розкривається через положення хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватися про це. Вказані принципи надають кожному учаснику справи можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що процесуальним обов`язком суду першої інстанції за встановлених апеляційним судом обставин щодо належного повідомлення позивачки про час і місце судових засідань, повторної неявки позивачки в судове засідання, відсутності заяви позивачки про розгляд справи за її відсутності, було залишення позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з повторною неявкою у судове засідання.
У свої висновках апеляційний суд керується тим, що позивачка із великим ступенем зацікавленості повинна проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої нею справи. У разі відсутності обставин непереборної сили, ігнорування позивачкою (заявником) протягом тривалого періоду часу судового провадження, відкритого за її позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.
Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).
За встановлених апеляційним судом обставин справи ОСОБА_1 , як особа яка ініціювала провадження у справі, об`єктивно могла розраховувати на настання наслідків, визначених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, у вигляді залишення її позову без розгляду в результаті її процесуальної поведінки.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
З огляду на наведене відсутні підстави вважати, що права позивачка на доступ до суду та справедливий судовий розгляд відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції є порушеними.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про поважність причин неявки у судові засідання, призначені на 10 червня 2025 року, 16 липня 2025 року, 06 серпня 2025 року, 20 серпня 2025 року, 15 вересня 2025 року, 02 жовтня 2025 року, 15 жовтня 2025 року, 30 жовтня 2025 року 13 листопада 2025 року, оскільки як зазначалось вище наслідки у вигляді залишення позову без розгляду настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Тобто поважність причин повторної неявки у судове засідання не має правового значення.
До того ж, як встановлено судом апеляційної інстанції, доказів на підтвердження обставин (їх поважність), які наводились позивачем як підстави для відкладення розгляду справи, суду першої інстанції не надавались.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, а, отже, й не дають підстав вважати порушенням судом першої інстанції норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу від 13 листопада 2025 року з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Путильського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 13 січня 2026 року.
Суддя-доповідач      Олександр ОДИНАК

Судді:       Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ВИСОЧАНСЬКА