КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                            Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/18080/2025         
                                      
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                            Справа № 757/50231/24-ц
 
11 грудня 2025року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А.
при секретарі           - Тітковій І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Новака Р.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Розетка.УА», третя особа - ОСОБА_2 про визнання наказу недійсним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-
в с т а н о в и в:
 
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив: 
- визнати недійсним наказ від 30.09.2024 року № 300904-к/тр про накладення  на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України;
- поновити його на роботі в ТОВ «Розетка. УА» з дати звільнення на посаді менеджера з логістики; 
- стягнути з ТОВ «Розетка. УА» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення (30.09.2024 р.) до дня надання роботодавцем наказу, оформленого згідно норм КЗпП України про його поновлення на роботі; 
- судові витрати стягнути з відповідача.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 30.09.2024 року на підставі наказу № 300904-к/тр від 30.09.2024 його було звільнено з роботи за вчинення прогулів без поважних причин за п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Зазначений наказ він вважає незаконним, оскільки його відсутність на робочому місці та неможливість виконувати свої робочі функції є результатом незаконних дій роботодавця, який заблокував доступ до робочого облікового запису, відповідно, лишив його можливості виконувати свою роботу. Оскільки роботодавець не виконав процедуру звільнення за прогул, то саме звільнення за прогул є безпідставним. Вказані обставини в сукупності послугували підставою для звернення до суду з метою захисту та відновлення порушених прав.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 29 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не детально дослідив обставини, які передують звільненню, не дослідив докази, надані зі сторони позивача та в цілому спотворив хід подій.
Оскаржуване рішення суду містить ряд протиріч та зазначених судом неправдивих та хибних фактів, невірне тлумачення статей та норм КЗпП України, ЦПК України для переліку обставин та подій.
При винесенні рішення суддя не врахував положення ст. 32 КЗпПУ, відповідно до якої про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці (у період військового часу термін скорочується, але не пізніше, ніж до впровадження змін істотних умов праці). 
У свою чергу, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. 
Заявник зазначає, що він неодноразово надавав роботодавцю письмові відповіді про відмову працювати у змінених істотних умовах праці, проте суд не ознайомився з його відповідями та не взяв їх до уваги. Також судом були проігноровані наведені ним в позовній заяві порушення в процедурі звільнення за прогул, проте цим порушенням ще передують незаконні дії роботодавця відносно нього (які теж не були враховані судом), які полягають в неналежно складеному наказі про поновлення на роботі, в несвоєчасному інформуванні про зміну істотних умов праці, в ігноруванні роботодавцем його письмових відповідей про відмову працювати в змінених істотних умов праці.
Порушення процедури звільненні є підставою для поновлення його на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
03 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника ТОВ  «Розетка.УА» адвоката Денисюка О.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
В судове засідання з`явився представник ТОВ  «Розетка.УА» адвокат Денисюк О.І., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, 08 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду від позивача та третьої особи надішли заяви про розгляд справи без їх участі. 
З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 01.10.2020 ОСОБА_1 був прийнятий до ТОВ «Розетка. УА» на посаду менеджер з логістики, що підтверджується наказом про прийняття на роботу ОСОБА_1 №300902-к/тр від 30.09.2020. Позивачу встановлений п`ятиденний робочий тиждень, час початку роботи - 09:00 год., час закінчення роботи - 18:00 год. Підписом на зворотній стороні бланку наказу позивач засвідчив, що ознайомлений із внутрішніми документами відповідача щодо проходження інструктажів з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, а саме: Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Розетка.УА»; Положенням про преміювання працівників ТОВ «Розетка.УА» від 03.01.2022; Посадовою інструкцією менеджера з логістики ТОВ «Розетка.УА» від 01.09.2020; Журналом реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці ТОВ «Розетка.УА».
30.04.2022 відповідачем був виданий наказ №300401-к/тр про призупинення трудового договору із позивачем.
05.03.2024 набрала законної сили постанова Київського апеляційного суду в справі № 757/20698/22-ц, якою залишено без змін рішення Печерського районного суду міста Києва від 22.05.2023 в частині визнання незаконним та скасування наказу ТОВ «Розетка.У.А.» № 300401-к/тр від 30.04.2022 «Про призупинення дії трудового договору з працівниками», а також прийнято нове рішення про стягнення з ТОВ «Розетка.УА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 397 479,50 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. 
06.03.2024 відповідач виніс наказ №060301-к/тр про поновлення позивача на роботі, яким, зокрема, забезпечено останньому допуск до роботи на посаді менеджера з логістики відділу регіональної логістики з 06.03.2024. Одночасно позивачу направлено повідомлення про поновлення на роботі від 06.03.2024 рекомендованим листом засобами поштового зв`язку, а також засобами дистанційного зв`язку, а саме на електронну пошту позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується наданими позивачем скріншотами з електронної пошти.
У відповідь на електронну пошту уповноваженої особи Відповідача Валентини Цуканової «ІНФОРМАЦІЯ_2» отримано електронний лист від позивача із вкладеною сканованою копією листа від 07.03.2024, за змістом якого підтверджується факт отримання ним повідомлення про поновлення  його на роботі з 06.03.2024 р., із одночасним доведенням до відома відповідача інформації про його перебування на лікарняному станом на 06.03.2024, що підтверджується наданими позивачем скріншотами.
15.03.2024 позивачем направлено відповідачу повідомлення з проханням надати копію документа, на підставі якого планується поновлення його на роботі.
У подальшому в період з 06.03.2024 по 05.07.2024 позивач скористався всіма можливими причинами і соціальними гарантіями, визначеними трудовим законодавством, щоб не бути присутнім на робочому місці: з 05.03.2024 по 18.03.2024 перебував на лікарняному; з 19.03.2024 по 01.04.2024 перебував у щорічній відпустці; з 02.04.2024 по 11.04.2024 перебував у щорічній відпустці; з 12.04.2024 по 21.04.2024 перебував у соціальній відпустці; з 22.04.2024 по 01.05.2024 перебував у соціальній відпустці; з 02.05.2024 по 25.05.2024 перебував у щорічній відпустці; з 27.05.2024 по 05.06.2024 перебував у соціальній відпустці; з 06.06.2024 по 05.07.2024 перебував у відпустці без збереження заробітної плати. Всі заяви з виявленим бажанням скористатися відповідними видами відпусток позивач направляв відповідачу електронною поштою, при цьому періоди нарахування відпускних днів включали також період з 30.04.2022 до 05.03.2024 включно.
Вказані заяви були задоволені відповідачем зі здійсненням всіх належних працівникові виплат.
 18.03.2024 позивач повторно направив відповідачу заяву про надання копій документів, на підставі яких відбулося поновлення на роботі.
21.03.2024 мав місце повітряно-ракетний удар російської федерації за адресою місцезнаходження Відділу регіональної логістики: вул. Кирилівська, 82, м. Київ, внаслідок якого пошкоджено (знищено) офісне приміщення та майно підприємства, що підтверджується витягом з Єдиного Реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження за вказаним фактом (КП №22024101110000269) та фототаблицею.
У зв`язку з цим, 15.04.2024 відповідачем було прийнято наказ №150409-к/тр «Про зміну істотних умов праці працівників Відділу регіональної логістики ТОВ «Розетка.УА» шляхом зміни режиму роботи через впровадження неповного робочого часу та змінного графіку роботи», яким запроваджено неповний робочий день тривалістю 1 година щодня у період з 09.00 до 18.00 відповідно до узгодженого графіку змінності з оплатою пропорційно відпрацьованому часу з 16.04.2024 для працівників Відділу регіональної логістики ТОВ «Розетка.УА» - на період до закінчення воєнного стану. При цьому, для працівників Відділу регіональної логістики ТОВ «Розетка.УА», які станом на 16.04.2024 перебувають у відпустці або відсутні на робочому місці внаслідок тимчасової непрацездатності, зміни істотних умов праці у вигляді встановлення неповного робочого часу та змінного графіку роботи запроваджуються з першого дня після закінчення відпустки чи тимчасової непрацездатності. 
Зі змістом наказу було ознайомлено всіх, крім позивача, працівників відділу. Листом відповідача від 24.06.2024 року № 240601 позивачу було направлено повідомлення про істотну зміну умов праці у період перебування останнього у відпустці.  У листі зазначено, що ОСОБА_1 поновлений на роботі (для підтвердження надавалася копія Наказу №060301-к/тр від 06.03.2024), а з 16.04.2024 у Відділі регіональної логістики відбулися зміни умов праці: робота виконуються працівниками в умовах неповного робочого дня та за узгодженим графіком змінності.
22.05.2024 позивачем повторно направлено відповідачу заяву про надання копій документів, на підставі яких відбулося поновлення його на роботі.
24.06.2024 відповідач направив позивачу лист №240601, яким надав відповідь на заяву позивача від 10.06.2024 про надання копій документів, на підставі яких відбулося поновлення на роботі» з додатками, серед яких надано повідомлення від 15.04.2024 №1 «Про зміну істотних умов праці». Цей лист надсилався як в паперовій формі простим відправленням, так і в електронній формі на електронну поштову адресу позивача.
24.06.2024 позивачем повторно направлено відповідачу заяву про надання копій документів, на підставі яких відбулося поновлення на роботі.
03.07.2024 позивачем направлено відповідачу заяву про надання копій документів.
Позивач в період перебування у відпустці листом-відповіддю від 05.07.2024, отриманого на електронну пошту відповідача, засвідчив факт отримання повідомлення Відповідача про зміну істотних умов праці та відмову від роботи в запропонованих умовах.
09.07.2024 відповідач направив позивачу лист №090701, в якому просив надати письмові пояснення причин відсутності на роботі з 05.07.2024 та надати документи, що підтверджують ці  причини.
09.07.2024 позивачем надано відповідь на лист відповідача №090701, в якій ОСОБА_1 зазначав, що документів про поновлення  на роботі не отримував, наказ про поновлення на робочому місці отримав 24.06.2024 (але вважає що він складений з помилками і поновлення не відбулося), з запропонованими в листі відповідача № 240601 від 24.06.2024 умовами праці не погоджується, оскільки вони порушують законодавство про працю (проте не вказує які саме норми).
09.07.2024 відповідач сплатив на користь позивача стягнутий згідно з судовим рішенням середній заробіток з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, що підтверджується відомістю нарахування коштів № 074 від 09.07.2024.
10.07.2024 відповідач отримав на електронну пошту повідомлення позивача від 10.07.2024, в період перебування працівника у відпустці, стосовно отримання ним коштів у розмірі 319970,59 грн - виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу після утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів на момент перерахування коштів.
15.07.2024 відповідач направив позивачу лист № 150701 про необхідність з`явитися на роботі або пояснити поважність причин відсутності на роботі, які направлялися засобами поштового та електронного зв`язку.
15.07.2024 позивачем надано відповідь на лист відповідача №150701, в якій ОСОБА_1 зазначав, що документів про зміну істотних умов не отримував, із запропонованими в листі відповідача № 240601 від 24.06.2024 умовами праці не погоджується, оскільки вони порушують законодавство про працю (проте не вказує які саме норми).
18.07.2024 відповідач листом №180701 надав «Відповідь на лист ОСОБА_1 від 05.07.2024 та повідомлення від 10.07.2024, 15.07.2024», за змістом якого надано пояснення працівникові про поновлення його на роботі, надання документального підтвердження факту повного виконання відповідачем постанови Київського апеляційного суду від 05.03.2024 в справі № 757/20698/22-ц, а також повторне повідомлення про зміну істотних умов праці, які настають для працівника після закінчення відпустки та/або періоду тимчасової непрацездатності, тобто при фактичному виході на роботу. Також зазначав, що у зв`язку з відмовою позивача працювати в істотно змінених умовах  він має можливість припинити трудовий договір.
18.07.2024 позивачем надано відповідь на лист відповідача №180701, в якій ОСОБА_1 зазначав, що документів про зміну істотних умов не отримував, із запропонованими в листі відповідача № 240601 від 24.06.2024 умовами праці не погоджується, оскільки вони порушують законодавство про працю (проте не вказує які саме норми), зазначає що фактичного поновлення на роботі не відбулося.
Актом від 18.07.2024 року № 180701 комісії відповідача засвідчила відмову ОСОБА_1 працювати в запропонованих відповідачем умовах.
25.07.2024 відповідач на електронну пошту позивача направив лист №250701 щодо необхідності виконання обов`язку поновленого на роботі працівника щодо виходу на роботу (необхідності явки в офіс). Того ж дня відповідач отримав на електронну пошту лист-відповідь ОСОБА_1 від 25.07.2024 «Відповідь на звернення ТОВ «Розетка.УА» №250701 від 25.07.2024, за змістом якого вбачається незгода ОСОБА_1 працювати в запропонованих змінених істотних умовах праці, повідомлених працівникові у листі від 24.06.2024.
Актом комісії відповідача №250701 від 25.07.2024 засвідчено відмову ОСОБА_1 працювати в запропонованих умовах.
12.08.2024 відповідач направив позивачу лист №120801 «Повторне звернення щодо необхідності виконання обов`язку поновленого на роботі працівника щодо виходу на роботу (необхідності явки в офіс)». Того ж дня відповідач отримав на електронну пошту лист-відповідь позивача від 12.08.2024 «Відповідь на лист-вимогу від ТОВ «Розетка.УА» №120801 від 12.08.2024, за змістом якого вбачається повторна відмова від роботи в змінених умовах праці, а також підтвердження факту неявки в офіс.
Актом комісії відповідача №120801 від 12.08.2024 засвідчено відмову ОСОБА_1 працювати в запропонованих умовах.
З 04.09.2024 по 17.09.2024 Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці проводився позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства з питань праці за скаргою позивача. За його результатами складено акт № Ц/КВ/21323/20 від 17.09.2024, відповідно до якого позаплановою перевіркою було встановлено, що:
1) твердження ОСОБА_3 про невиконання ТОВ «Розетка.УА» постанови Київського апеляційного суду від 05.03.2024 у справі № 757/20698/22-ц у зв`язку з ненаданням йому копій наказу про поновлення на роботі є абсолютно безпідставними та неправдивими, оскільки як вбачається зі змісту додатків № 10.2, № 17.1, № 17.3 до відповіді на вимогу № Ц/КВ/19698/20/НД від 03.09.2024, ОСОБА_1 неодноразово надавалася копія Наказу № 060301-к/тр від 06.03.2024 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »;
2) твердження ОСОБА_1 щодо неможливості визнання  законним наказу ТОВ «Розетка.УА» про поновлення його на роботі, як документу прийнятого на виконання рішення судів - необґрунтоване, адже товариство текст Наказу № 060301-к/тр від 06.03.2024 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » виклало дослівно, як вказано безпосередньо в рішеннях суддів першої та апеляційної інстанцій;
3) з моменту видачі товариством розпорядчого документу про поновлення на роботі та допуску до роботи на посаді та умовах, яку ОСОБА_1 займав до прийняття Наказу № 300401-к/тр від 30.04.2022 «Про призупинення дії трудового договору з працівниками», з посадовим окладом 15407,00 грн, та до сьогодні ОСОБА_1 фактично не з`являвся на робочому місці;
4) у період з 06.03.2024 та до 05.07.2024 ОСОБА_1 скористався всіма можливими причинами і соціальними гарантіями, визначеними трудовим законодавством, щоб не бути присутнім на робочому місці. Всі заяви з виявленим бажанням скористатися відповідними видами відпусток позивач направляв відповідачу електронною поштою, при цьому періоди нарахування відпускних днів включали також період з 30.04.2022 до 05.03.2024 включно;
5) у період після 05.07.2024 ОСОБА_1 без поважних причин не з`являється на роботу. У зв`язку з цим, починаючи з 08.07.2024 товариство періодично зверталося до ОСОБА_1 з листами про необхідність заявитися в офіс, на що отримує абсолютно необґрунтовані відповіді про те, що він не вважає себе поновленим на роботі працівником через надання, на його думку, товариством неналежного наказу про поновлення на роботі та ненадання йому документів з описом його зобов`язань. Товариство звертає увагу та тне, що основним (єдиним документом) , який підтверджує поновлення ОСОБА_1 на роботі є Наказ № 060301-к/тр від 06.03.2024 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »;
6) зміст повідомлення про істотну зміну мов праці та спосіб і час його доведення до відома працівників, у тому числі ОСОБА_1 , повністю відповідають вимогам ч. 3 ст. 32 КЗпП України з урахуванням особливостей застосування норм цієї статті у період воєнного стану згідно з Законом України від 15.03.2022 № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Натомість, ОСОБА_1 після закінчення періоду відпусток так і не з`явився на роботі, будучи: належно повідомленим про його поновлення на роботі (повідомлення від 06.03.2024 та лист № 240601 від 24.06.2024); отримавши всі виплати як середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 397479,50 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, так і всіх належних йому відпускних виплат; завчасно повідомленим про істотну зміну умов праці (роботи в умовах неповного робочого дня та за узгодженим графіком звітності);
7) у своїх листах ОСОБА_1 відповідає на повідомлення товариства й абсолютно необґрунтовано посилається на те, що його начебто неналежно повідомлено про істотно змінені умови праці (а тому вигляді, в якому вони викладені в отриманому листі товариства № 240601 від 24.06.2024) і начебто такі умови праці порушують законодавство України про працю та перелік норм і статтей КК України (не наведено про які саме порушення законодавства йдеться). Товариство, маючи неодноразову електронну т паперову переписку, адресовану ОСОБА_1 , повторно в листах від 18.07.2024 № 180701 та від 12.08.2024 № 120801 чітко роз`яснювало, що працівника повідомлено належним чином як про поновлення на роботі, так і про істотну змін умов праці, аз  примірниками документів, які ОСОБА_1 запитує додатково (трудовий договір, посадова інструкція, безпосередньо Наказ № 150409-к/тр від 15.04.2024) він може отримати на робочому місці ( з урахуванням специфіки зберігання документів, процедури ознайомлення під підпис з відповідними документами, обмеження неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб, зазначених у відповідних документах).
20.09.2024 відповідач направляв лист-попередження №1 позивачу про необхідність з`явитися на роботі або пояснити поважність причин відсутності на роботі, які направлялися засобами поштового та електронного зв`язку.
20.09.2024 позивачем надано відповідь на лист-попередження №1 відповідача, в якій ОСОБА_1 зазначав, що із запропонованими в листі відповідача № 240601 від 24.06.2024 умовами праці не погоджується, оскільки вони порушують законодавство про працю (проте не вказує які саме норми). Зазначав, що не вбачає підстав для його особистої присутності в офісі, для узгодження робочих питань пропонував скористатися месенджером або призначити онлайн зустріч.
В період часу з 16.07.2024 по 30.09.2024 позивач на роботі не з`являвся, що засвідчено актами комісії відповідача про відсутність на роботі (від 16.07.2024, від 26.07.2024, від 02.08.2024, від 09.08.2024, від 16.08.2024, від 23.08.2024, від 30.08.2024, від 06.09.2024, від 13.09.2024, від 20.09.2024, від 23.09.2024, від 27.09.2024, від 30.09.2024).
30.09.2024 відповідачем видано наказ №300902-к/тр про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ч. 1 статті 40 КЗпП України, а також відповідачем видано наказ №300904-к/тр про припинення трудового договору за прогул без поважних причин з підстав передбачених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно позивачу направлено повідомлення № 1 від 30.09.2024 про звільнення, розрахункові відомості, отримання трудової книжки та повернення матеріальних цінностей.
30.09.2024 засобами електронної пошти відповідач отримав від позивача відповідь на повідомлення № 1 від 30.09.2024 про незгоду зі звільненням без обґрунтування причин такої незгоди, відмови від отримання трудової книжки, чим фактично позивач визнав отримання й розуміння змісту наказу відповідача №300904-к/тр від 30.09.2024 про припинення трудового договору з позивачем.
07.10.2024 позивачем отримано від відповідача робочий інструмент - ноутбук, що узгоджується із повідомленням позивача від 06.10.2024.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.
Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акта, тому він подається у довільній письмовій формі та підписується не менш ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано факт відсутності працівника на роботі протягом робочого дня.
Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково зазначаються не тільки дата, а й певний час відсутності працівника.
Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.
Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Вочевидь, поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які безумовно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. 
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).
Водночас правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами (постанови Верховного Суду від 26 січня 2024 року у справі № 643/19450/20, від 14 лютого 2024 року у справі № 537/4343/20.
Враховуючи вищевикладене, встановивши факт відсутності позивача на робочому місці 08.07.2024 по 30.09.2024 понад три години та недоведеності наявності поважних причин такої відсутності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.
Посилання заявника на те, що наказ про його звільнення є незаконним, оскільки його відсутність на робочому місці та неможливість виконувати свої робочі функції є результатом незаконних дій роботодавця, який заблокував доступ до робочого облікового запису, відповідно, лишив його можливості виконувати свою роботу, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий                                                      Судді