Справа № 449/54/25 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В. 
Провадження № 22-ц/811/1847/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 січня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: Л.М. Чиж
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гайової Галини Богданівни на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 14 травня 2025 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Гайової Галини Богданівни, заінтересована особа: головне управління державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, - 
В С Т А Н О В И В:
08 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.
В обґрунтування заяви покликалася на те, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Стрілки Перемишлянського району Львівської області, де від народження та по даний час проживає без реєстрації в батьківському будинку. З 1985 року працювала на різних роботах, в тому числі станом на серпень 1991 року. Паспорт громадянина СРСР втратила ще до 1991 року. Встановлення даного факту їй необхідно для отримання паспорта громадянина України, завдяки чому вона зможе отримувати належну медичну допомогу, звертатись до державних органів та зареєструвати своє місце проживання. 
Оскаржуваним рішенням у задоволенні заяви відмовлено.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процессуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи. 
Зазначає, що відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, суд першої інстанції покликається на те, що ОСОБА_1 не надала належних доказів на підтвердження того, що проживала на території України станом на 24.08.1991 року, а також достатніх доказів для встановлення її особи. Однак, за відсутності оригіналу паспорта громадянина СРСР (втрати паспорта) чи будь-яких інших документів, у яких наявна фотокартка, індентифікувати особу можливо за свідченням свідків (постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року), найближчих родичів чи сусідів. У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 (донька заявниці), яка засвідчила, що заявниця є її матір?ю, з нею вона проживала від народження, тобто з травня 1991 року в с. Стрілки Львівської області в будинку дідуся та бабусі, у с. Стрілки ходила до школи, за межі України з матір?ю не виїжджала. Свідок ОСОБА_4 (сусідка заявниці) підтвердила факт проживання заявниці в с.Стрілки Львівської області з травня 1991 року після народження доньки. З наданих пояснень є очевидним факт, що до одруження 1989 року заявниця проживала в с. Стрілки, після одруження до травня 1991 року в м. Пустомити. 
Зазначає, що на підставі показів свідків, суд мав можливість переконатись, що заявницею в даному судовому процесі є саме ОСОБА_1 , при цьому заінтересована особа не спростувала в своїх поясненнях ідентифікацію особи-заявниці ОСОБА_1 .
Оцінюючи в сукупності надані ОСОБА_1 докази, суд не надав їм належної оцінки, зокрема суд не врахував довідку, видану виконавчим комітетом Бібрської міської ради, якою підтверджується факт проживання заявниці з 05 травня 1991 року в с.Стрілки Львівського р-ну, та не дослідив записи в трудовій книжці ОСОБА_1 , якими засвідчується працевлаштування останньої станом на 24.08.1991 року укладчиком продукції на Перемишлянському заводі продтоварів. Крім того, суд не врахував як доказ для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року відсутність у неї закордонного паспорта. Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, суд не врахував відсутність у заявника можливості зареєструватись у пенсійних органах та отримувати пенсію, можливості на звернення до медичних установ та інших державних органів, можливості реєстрації за місцем свого проживання. Вважає, що оскаржуваним рішенням заявника позбавлено права на належний соціальний захист та права брати активну участь у політичному та громадському житті країни, незважаючи на те, що ОСОБА_1 з народження проживала на території України.
Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задоволити.
У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити. 
Представник Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області - Горбонос І.К. проти скарги заперечила. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
У частині 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом про громадянство є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України».
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом про громадянство проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені в пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України).
Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; дітей осіб, зазначених у підпункті «а» цього пункту.
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку).
У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 760/10717/22 зазначено, що надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України». Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.
У межах даної процедури важливим є дотримання процедури ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт у зв`язку з поданням заяви про втрату паспорта і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру. Така ідентифікація здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.
За результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі втраченого паспорта зразка 1994 року, перевірки факту належності до громадянства України особи, яка набула громадянство України відповідно до статті 6 Закону України «Про громадянство України», працівник територіального підрозділу ДМС складає висновок за формою, встановленою МВС, та приймає рішення про оформлення паспорта або про відмову в його оформленні.
Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особурозпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.
Враховуючи наведені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення, у порядку, визначеному ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 09 липня 2025 року у справі № 03/2326/23).
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 511/409/20, у разі якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особузаявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути свідоцтво про народження особи та рішення Державної міграційної служби України про неможливість встановити особупісля проведення процедури ідентифікації. У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи). 
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 02 вересня 2020 року у справі № 366/474/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 755/16248/18. 
Встановлено, що заявниця ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Стрілки Перемишлянського району Львівської області, про що 21 червня 1968 року було складено актовий запис № 20, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Батьками ОСОБА_5 зазначені: ОСОБА_6 - батько, ОСОБА_7 - мати.
26 червня 1985 року після закінчення Бібрської середньої школи ОСОБА_5 видано атестат про середню освіту № НОМЕР_2 .
16 грудня 1985 року на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена трудова книжка НОМЕР_3 . 
Згідно запису у трудовій книжці ОСОБА_8 , станом на 24.08.1991 року остання працювала укладчиком продукції на Перемишлянському заводі продтоварів.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану 28 жовтня 1989 року у Стрілківській сільській раді зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_10 .
14.08.2001 року ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області ОСОБА_1 внесено до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та 22.10.2001 року видано довідку проприсвоєння ідентифікаційного номера.
Згідно довідки старости сіл Стрілки, Вілявче, Волове, Малі Ланки, Мостище, Стоки Бібрської міської громади Львівського району Львівської області № 6309 від 16.12.2024 року ОСОБА_1 без реєстрації проживає в АДРЕСА_1 .
З відповіді Перемишлянського сектору ГУ ДМС у Львівській області від 12.12.2024 року вбачається, що заявниці ОСОБА_1 було рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року, а у разі відсутності документів, що посвідчують особу - також для встановлення особи.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 28.12.2024 року на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.06.2007 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було розірвано. Інформація про зміну прізвища ОСОБА_1 в даному записі відсутня.
З листа ГУ ДМС у Львівській області від 11.02.2025 вбачається, що заявниці ОСОБА_11 було відмовлено у видачі паспорта, оскільки в результаті перевірки було встановлено: з архівних обліків ОСОБА_5 02.07.1985 року було видано паспорт громадянина СРСР; ОСОБА_8 на території Львівської області не зареєстрована; в актовому записі про розірвання шлюбу відсутня інформація про зміну прізвища дружини; відсутня інформація щодо постійного проживання ОСОБА_5 станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року на території України.
Згідно листа завідувача Перемишлянського сектору ГУ ДМС України у Львівській області від 15.02.2025 року в результаті перевірки заяви ОСОБА_11 було встановлено, що у 1985 році такій видавався паспорт на прізвище ОСОБА_12 , який було знищено актом № 7 від 28.07.1990 року у зв`язку зі зміною прізвища на ОСОБА_10 . Відповідно до книги обліку надходження і витрачання бланків паспортів ОСОБА_1 була документована паспортом громадянина колишнього СРСР (зразка 1974) серії НОМЕР_4 , виданого 07.06.1990 року Перемишлянським РВВС (заява про видачу паспорта відсутня). Всіма територіальними органами України надано відповіді про відсутність реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання та відсутність документування паспортом громадянина України/ паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також з питань оформлення належності до громадянства України, виїзду на постійне місце проживання вищевказана громадянка не зверталася. Згідно з даними Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Львівській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться. Також відповідно до довідки старости сіл Стрілки, Вілявче, Волове, Малі Ланки, Мостище, Стоки Виконавчого комітету Бібрської міської ради ОСОБА_1 проживає без реєстрації з 05.05.1991 року за адресою АДРЕСА_1 . З метою отримання інформації на підставі яких документів перебуває на обліку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлено запит листом №4631.33-10/4631.1-25 від 09.01.2025 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у відповідь на який зазначено, що ОСОБА_11 не перебуває на обліку як одержувач пенсії в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області. Згідно відповіді ВнП № 2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області № 11340-2025 від 10.01.2025 року інформація, відповідно до якої може бути прийнято рішення про відмову щодо оформлення паспорта громадянина України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня. Відповідно до результатів перевірки інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» ГУ ДМС у Львівській області ОСОБА_11 не перетинала кордон протягом 2020-2025 років.
Як показали допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_3 (донька заявниці) ОСОБА_4 (сусідка), ОСОБА_11 з народження проживала в с.Стрілки. Після одруження заявниця проживала в м.Пустомити. У 1991 році (точної дати не пам`ятають) заявниця приїхала жити до батьків. З того часу вона там проживає постійно, за кордон не виїжджала.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з недостатності наданих ОСОБА_1 доказів для встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. При цьому, покази свідків суд вважав нечіткими та суперечливими. Так, суд зазнчив, що свідок ОСОБА_3 народилась в травні 1991 року, тому з огляду на вік очевидно, що вона не може знати, де проживала заявниця ОСОБА_5 станом на 24.08.1991 року. Крім того, свідок стверджувала, що з народження проживала в с.Стрілки, однак в паспорті місцем її народження зазначено м. Пустомити. Також в паспорті ОСОБА_3 є відмітка про те, що вона була зареєстрована за місцем теперішнього проживання заявниці лише з 05.08.2009 року. Разом з тим, встановити родинні відносини між свідком ОСОБА_3 та заявницею не можливо у зв`язку з ненаданням суду свідоцтва про народження ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_4 станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 мала 11 років, а тому в силу свого віку не може пам`ятати з якого точно часу заявниця почала проживати в с.Стрілки. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд вважав, що ні довідка старости сіл Стрілки, Вілявче, Волове, Малі Ланки, Мостище, СтокиБібрської міської громади Львівського району Львівської області № 6309 від 16.12.2024 року, ні інші надані заявником письмові докази не є належними доказами у справі, оскільки не підтверджують факту постійного проживання ОСОБА_11 на території України станом на 24.08.1991 року. Крім того, суд враховував відповідь Перемишлянського сектору ГУ ДМС у Львівській області від 12.12.2024 року, згідно якої особу заявниці не можливо встановити, у зв`язку з чим дійшов висновку про неможливість встановлення факту проживання на території України ОСОБА_1 , особу якої не встановлено. Враховуючи, що ОСОБА_1 паспорт громадянина України не отримувала, доказів про звернення до Державної міграційної служби України з метою встановлення особи не надала, таких вимог в суді не заявляла, суд прийшов до висновку, що без встановлення такого факту, що проводиться в позасудовому або в судовому порядку встановити факт проживання цієї особи на території України неможливо.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю.
При цьому, колегія суддів також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у поданій нею заяві стверджує про втрату паспорта громадянина колишнього СРСР, однак будь-яких доказів про причини та підстави, які перешкоджали їй протягом досить значного часу звернутися до органу міграційної служби з заявою про втрату даного паспорта та отримати новий, матеріали справи не містять. Таким чином, фактично у заявниці на час звернення до суду з даною заявою відсутній паспорт, а втрата паспорту СРСР не підтверджена належними доказами.
З урахуванням наведеного, відсутність підстав для встановлення особи заявниці у судовому порядку унеможливлює вирішення та задоволення її заяви про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року на підставі доказів, які не містять інформації щодо такого проживання саме відносно особи, яка безпосередньо звернулася до суду з заявою про встановлення такого факту.
Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - адвоката Гайової Галини Богданівни залишити без задоволення.
Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 30 січня 2026 року.

Головуючий: Н.П. Крайник 

Судді: Я.А. Левик 

М.М. Шандра