КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року
справа № 753/9288/24

провадження № 22-ц/824/8914/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.
при секретарі: Яхно П.А.
учасники справи:
позивач - ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )
відповідачі: ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) - Луговик Євгена Володимировича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 року, постановлене під головуванням судді Колесник О.М. у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , ( ОСОБА_4 ) ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про виселення зі службового приміщення, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення зі службового приміщення без надання іншого жилого приміщення.
В обґрунтування вимог зазначає, що гуртожиток поліпшеного планування № 1 (літера А) по АДРЕСА_1 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності державі в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України. Даний гуртожиток призначений для забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців, які проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та не забезпечені житлом. 
Відповідно до витягу з протоколу №39 спільного рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2009 року до списків на отримання службового житла були зараховані генерал-майор ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_7 , донька ОСОБА_8 та мати дружини ОСОБА_9 . 
Згідно протоколу №54 спільного рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.03.2013 року генерал-майору ОСОБА_6 та його родині була надана відомча житлова площа за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому між позивачем і ОСОБА_6 були укладені договори щодо проживання і оплати житлово-комунальних послуг. 
Як стало пізніше відомо позивачу генерал-майор ОСОБА_6 в період проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав дві квартири в м. Чернівці, одна з яких була приватизована тещею генерал-майора ОСОБА_6 і матір`ю відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 . 
Таким чином, оскільки ОСОБА_6 був забезпечений житлом, тому члени його родини дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_7 , донька ОСОБА_8 підлягають виселенню з вказаного гуртожитка без надання іншого житлового приміщення.
Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду представник ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) - ОСОБА_10 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оформленням у власність матір`ю дружини ОСОБА_6 . ОСОБА_9 кв. АДРЕСА_3 підтверджується інформація, викладена в листі ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.10.2020 № 704/11616, згідно з яким генерал-майор ОСОБА_6 отримав цю та іншу квартири в АДРЕСА_4 під час проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Прецедент з оформленням ОСОБА_6 у власність на мати своєї дружини подарованої йому квартири АДРЕСА_5 , який не був спростований представником Відповідачки 1 адвокатом Самольотовим І.І., суд першої безпідставно інстанції не дослідив, що кв. АДРЕСА_6 могла бути так само оформлена на родичів ОСОБА_6 та в подальшому перепроданою.
Суд першої інстанції проігнорував, що відповідно до Витягу з послужного списку генерал-майора ОСОБА_6 від 25.12.2014 він не проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . Відповідачі не є та не були військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , вони взагалі не мали права забезпечуватися жилим приміщенням за рахунок даної військової частини.Тобто, службовим житловим приміщенням зараз безпідставно користуються діти померлого ОСОБА_6 , які не є та не були військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 зазначає, що твердження позивача про отримання ОСОБА_6 житла у Чернівцях про що зазначено у листі ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.10.2020 року №704/11616, було спростовано під час розгляду справи у Дарницькому районному суді м. Києва.
Правомірність і законність заселення відповідачів до вказаного службового помешкання учасники справи не оскаржували. Окрім цього, на думку Відповідача 1, законність ухвалення вказаних рішень не була предметом розгляду у цій справі.
У відповіді на відзив представник апелянта ОСОБА_10 зазначає, що представником ОСОБА_1 не спростовано належними доказами отримання інших квартир у м. Чернівці. 
Звертає увагу, що ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_1 не проходили військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , тому не мали права забезпечуватися жилим приміщенням за рахунок апелянта.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Представником ОСОБА_1 - ОСОБА_11 було клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням останнього у відпустці та з отриманням нових доказів по справі.
Оскільки, адвокатом до клопотання не було долучено доказів на підтвердження поважних причин неявки у судове засідання, тому колегія суддів дійшла до висновку про відмову в задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до військового квитка НОМЕР_3 , виданого 27.10.1993 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 28.10.1993 року прийняла військову присягу і зарахована фельдшером до військової частини НОМЕР_4 , а 23.12.2013 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №239-ос від 18.12.2013 року була звільнена в запас (т.1, а.с.80-83). Таким чином, загальний військовий стаж військової служби ОСОБА_1 є більшим за 20 років.
Також ОСОБА_1 має пільги за соціальною ознакою як вдова ветерана військової служби, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (т.1, а.с.112).
За змістом довідки командира військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_12 від 30.04.2003 року №391 полковник ОСОБА_6 утримувану однокімнатну квартиру в АДРЕСА_7 повністю здав квартирній службі в/ч НОМЕР_4 у 1994 році (т.1, а.с.84).
Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданих як представником позивача, так і представником відповідача, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не мають на праві власності будь-якого нерухомого майна (житлового приміщення) (т.1, а.с.25-29; 85-89). Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстровані в АДРЕСА_8 (т.1, а.с.57, зворот. бік - 58). Таким чином, відповідачі по справі мають єдине житло - це кв. 21 у вказаному вище гуртожитку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_5 ), розташована в АДРЕСА_1 , була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.01.2024 року за №1000651070013010264 (т.1, а.с.30-34; 57-59).
Гуртожиток поліпшеного планування №1 (літера А) по АДРЕСА_1 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності державі в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України (т.2, а.с.11). Даний гуртожиток призначений для забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців, які проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та не забезпечені житлом.
Відповідно до витягу з протоколу №39 спільного рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2009 року до списків на отримання службового житла були зараховані генерал-майор ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_7 , донька ОСОБА_8 та мати дружини ОСОБА_9 (т.1, а.с.7).
Згідно протоколу №54 спільного рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.03.2013 року генерал-майору ОСОБА_6 та його родині була надана відомча житлова площа на адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.8).
В подальшому між позивачем і ОСОБА_6 були укладені договори щодо проживання і оплати житлово-комунальних послуг від 1.10.2019 року та від 1.10.2020 року (т.1, а.с.9-18). Правомірність і законність заселення відповідачів до вказаного службового помешкання учасники справи не оскаржували.
Зі змісту довідки від 28.10.2015 року ОСОБА_6 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах з 4.08.1976 року по 24.12.2014 року, звільнений у запас наказом Голови ДПС України №1139-ос від 22.12.2014 року за п.Г, ч.7, ст.26 - у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості використання на службі (т.1, а.с.101). Аналогічний зміст проходження військової служби ОСОБА_6 міститься у витягу з послужного списку на його ім`я (т.1, а.с.102).
Рішенням міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 13.10.2014 року за №2/ІІІ/2/430 ОСОБА_6 встановлено статус учасника бойових дій (т.1, а.с.98). Вказані обставини підтверджуються і ксерокопією посвідчення учасника бойових дій, виданого Адміністрацією Державної прикордонної служби України на ім`я ОСОБА_6 (т.1, а.с.99).
Як вбачається з актового запису про смерть №24387 від 3.11.2021 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 63 років (т.1, а.с.21-22).
Як вбачається з актового запису про смерть №13 від 10.01.2024 року ОСОБА_9 , матір відповідача ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 90 років (т.1, а.с.23-24).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно із частинами першою, третьою статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначений Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі - Порядок).
На підставі пункту 7 Порядку військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.
Службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті). Члени сім`ї військовослужбовця дають письмову згоду на проживання в службовому житловому приміщенні.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац 4 пункту 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Зазначені положення кореспондують положенням абзацу 3 пункту 3 Порядку.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень статті 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Згідно з статтею 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).
Відповідно до статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Згідно зі статтею 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Положення статті 125 ЖК України визначають випадки коли особу не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, зокрема осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років (абзац третій зазначеної статті).
Виходячи зі змісту статей 48, 118, 119, 124, 125 ЖК України, статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" заборона виселення поширюється на військовослужбовців, звільнених з військової служби і не забезпечених житлом для постійного проживання у межах норми.
За приписами пункту 23, розділу 3 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.01.2021 року №26, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.03.2021 року за №344/35966, військовослужбовці та члени їх сімей зобов`язані звільнити та здати займане ними службове жиле приміщення (службову жилу площу) у місячний строк із дня виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби, крім випадків … наявності у військовослужбовця, звільненого у запас, або відставку, вислуги на військовій службі 20 років і більше.
Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до військового квитка НОМЕР_3 , виданого 27.10.1993 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 28.10.1993 року прийняла військову присягу і зарахована фельдшером до військової частини НОМЕР_4 , а 23.12.2013 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №239-ос від 18.12.2013 року була звільнена в запас (т.1, а.с.80-83). Таким чином, загальний військовий стаж військової служби ОСОБА_1 є більшим за 20 років.
Також ОСОБА_1 має пільги за соціальною ознакою як вдова ветерана військової служби, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (т.1, а.с.112).
Відповідно відповіді Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 26.09.2024 за №1369 за підписом начальника ЧКОБТІ ОСОБА_13 відсутні відомості щодо реєстрації дарування або існування договору дарування квартири за адресою АДРЕСА_10 .
Згідно листа Чернівецької міської ради (архівний відділ) за підписом начальника відділу Тетяни Іващенко від 11.09.2024 за № 11/06-03/297, у рішенні виконавчого комітету Чернівецької міської ради №186/15 від 11.11.1992 відсутня квартира за адресою АДРЕСА_11 .
На запит судді - доповідача від 29.10.2025 року № 753/9288/24/232304/2025, Чернівецькою міською радою було надано архівні витяги рішень виконавчого комітету Першотравневої районної Ради народних депутатів від 11.11.1992 № 186/15 « Про видачу ордерів громадянам на житлову площу», відповідно до якого видано ордер на житлову площу ОСОБА_6 , військовослужбовцю, склад сім`ї чотири особи на одну кімнату житлоплощею - АДРЕСА_12 .
Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданих як представником позивача, так і представником відповідача, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не мають на праві власності будь-якого нерухомого майна (житлового приміщення). Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстровані в АДРЕСА_8 (т.1, а.с.57, зворот. бік - 58). 
Таким чином, відповідачі по справі мають єдине житло - це кв. 21 у вказаному вище гуртожитку.
Як було вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до витягу з протоколу №39 спільного рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2009 року до списків на отримання службового житла були зараховані генерал-майор ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_7 , донька ОСОБА_8 та мати дружини ОСОБА_9 (т.1, а.с.7).
Згідно протоколу №54 спільного рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.03.2013 року генерал-майору ОСОБА_6 та його родині була надана відомча житлова площа на адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.8).
В подальшому між позивачем і ОСОБА_6 були укладені договори щодо проживання і оплати житлово-комунальних послуг від 1.10.2019 року та від 1.10.2020 року (т.1, а.с.9-18).
Правомірність і законність заселення відповідачів до вказаного службового помешкання учасники справи не оскаржували. Крім цього, законність ухвалення вказаних рішень стороною апелянта у даній справі не оспорюється.
За викладених обставин, які відповідають наявним у справі доказам, та правового обґрунтування - колегія суддів дійшла висновку, що доводи скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновки суду першої інстанції, судове рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) - Луговик Євгена Володимировича залишити без задоволення.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 26 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді