ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/17605/25 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Василенка Я.М., 
Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 , з позовною заявою до Міністерства оборони України, в якому просив суд:
визнати протиправним та скасувати пункт 10 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.01.2025 № 1/с, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги;
зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності;
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності ним не отримувалась, а виплата страхового відшкодування в 2000 році здійснювалась не Державою Україна, а страховою компанією з огляду на встановлення втрати працездатності. Відтак позивач наполягав на наявності у нього права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 26.06.2025.
У відзиві на позовну заяву відповідач наголошував на відсутності правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до інформації НАСК «Оранта» (лист від 19.11.2020) позивач за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців отримав нараховану суму у розмірі 1480,00 грн 29.05.2020 за 40% втрати працездатності, що свідчить про використання права на отримання заявником допомоги раніше. Крім цього, відповідач посилався на положення частин 7, 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII та частини 2 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, як підстави для відмови у задоволенні адміністративного позову.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 10 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.01.2025 № 1/с, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у зв`язку з встановленням інвалідності II групи (довідка МСЕК Серія 12 ААБ № 787086 від 10.11.2020), що становить 630600 (шістсот тридцять тисяч шістсот) грн 00 коп., з урахуванням раніше виплаченої суми обов`язкового особистого державного страхування 1480 (одна тисяча чотириста вісімдесят) грн 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даного спору.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 24.12.2025.
26.09.2025 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Міністерства оборони України не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році Серія НОМЕР_1 , виданого Київською обласною державною адміністрацією 27.03.2019 (Категорія 1). 
Разом з цим як свідчать матеріали справи 21.01.1998 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується копією довідки Сер. КИЕ - 1 № 027505, причина інвалідності - у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безстроково (т. 1, а.с. 15). Також, бланк вказаної довідки містить посилання на серію 2-18АЖ.
10.11.2020 ОСОБА_1 під час повторного переогляду встановлено другу групу інвалідності з 28.09.2020 довічно, причина інвалідності - захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Дані обставини підтверджуються копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ № 787086 від 10.11.2020 (т.1, а.с.16).
Як вказував позивач, у зв`язку із набуттям права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він звернувся до Міністерства оборони України із відповідною заявою про її отримання.
За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів, відповідно до пункту 17 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.01.2021 №3 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 у справі №640/18780/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 у справі № 640/18780/21, зокрема, визнано протиправним та скасовано пункт 17 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.01.2021 року №3, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та матеріали щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та за результатом її розгляду прийняти обґрунтоване рішення.
Відповідно до пункту 10 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.01.2025 № 1/с, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2024, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 у справі № 640/18780/21 та постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 10.12.2024 ВП № 76740031:
- скасовано пункт 17 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.01.2021 року №3;
- відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги підполковнику в запасі ОСОБА_1 (Київський МТЦКСП), якого 31.12.1997 звільнено з військової служби та 21.01.1998 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з ІІІ групою інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (довідка МСЕК серія 2-18АЖ № 027505 від 21.01.1998), а з 28.09.2020 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія ААБ № 787086 від 28.09.2020).
У оскаржуваному рішенні відповідач, посилаючись на положення пункту 7 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, дійшов до висновку, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 згаданого закону.
ОСОБА_1 категорично не погодився зі спірним рішенням, вважав його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на що звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що висновок відповідача про відсутність права у ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ є безпідставним та необґрунтованим.
Як зазначив суд першої інстанції, позивачу ІІ групу інвалідності встановлено з 28.09.2020, під час дії Порядку № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
На переконання суду першої інстанції, наявність, в подальшому судового спору стосовно рішення відповідача (пункт 17 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.01.2021 року №3, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги), за результатами розгляду заяви позивача, прийняття Міноборони рішення на виконання рішення суду у справі №640/18780/21 повторне звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів, не свідчить про порушення ним положень частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ.
Відтак, окреслене не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Суд вважав наявними правові підстави для зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у зв`язку з встановленням інвалідності II групи (довідка МСЕК Серія 12 ААБ № 787086 від 10.11.2020), що становить 630 600 (шістсот тридцять тисяч шістсот) грн 00 коп., з урахуванням раніше виплаченої суми обов`язкового особистого державного страхування 1 480 (одна тисяча чотириста вісімдесят) грн 00 коп.
Натомість, Міністерство оборони України вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки: 
- пунктом 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», передбачено виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплачених сум;
- пунктом 9 ст. 16-3 Закону України № 2011-XII, передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, ураховуючи те, що інвалідність II групи позивачу було встановлено 10.11.2020, а реалізувати право на отримання ОГД за законом можливо протягом 3 років, то відповідно ОСОБА_1 втратив право на отримання згаданої виплати.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 16 Закону України № 2011-XII (у редакції, чинній на час первинного встановлення позивачу інвалідності) військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до пункту 10 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.01.2025 № 1/с, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2024, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 у справі № 640/18780/21 та постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 10.12.2024 ВП № 76740031: 
скасовано пункт 17 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.01.2021 року №3;
відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги підполковнику в запасі ОСОБА_1 (Київський МТЦКСП), якого 31.12.1997 звільнено з військової служби та 21.01.1998 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з ІІІ групою інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (довідка МСЕК серія 2-18АЖ № 027505 від 21.01.1998), а з 28.09.2020 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія ААБ № 787086 від 28.09.2020).
Зі змісту спірного рішення слідує, що відповідачем відмовлено у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки за інформацією НАСК «Оранта» (лист від 19.11.2020 №3140) ОСОБА_1 за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців отримав нараховану суму у розмірі 1480,00 грн 29.05.2020 за 40% втрати працездатності. Зазначене є достатнім та достовірним підтвердженням отримання заявником допомоги раніше.
Зі змісту спірного рішення слідує, що оскільки згаданими судовими рішеннями у справі № 640/18780/21 отримання ОСОБА_1 виплати в НАСК «Оранта» та можливість у подальшому отримання виплат за іншим законодавством судом не досліджувалось, тому стверджувати про наявність права заявника на отримання допомоги у зв`язку із визнанням його особою з інвалідністю ІІ групи, немає підстав.
У оскаржуваному рішенні Міністерство оборони України, посилаючись на положення пункту 7 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, дійшов до висновку, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 згаданого закону.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1 частини другої статті 2 КАС України).
Рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022 приписи пункту 4 статті 16-3 Закону України №2011-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України.
Конституційний Суд України при розгляді цієї справи для встановлення об`єктивної виправданості наведеного законодавчого обмеження реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги в збільшеному розмірі саме строком у два роки, зауважує, що науково вивірені знання та досвід роботи закладів охорони здоров`я, як випливає з матеріалів цієї справи, не свідчать на користь того, що погіршення стану здоров`я військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів не може настати після спливу цього строку.
Установлення такого законодавчого обмеження є невиправданим з огляду також на те, що законодавець мав можливість обрати для досягнення цієї ж мети засіб, який менш обтяжливо зачіпав би сферу реалізації прав військовослужбовців на соціальний захист.
Аналіз положень Закону свідчить про те, що не врегульованими є випадки пропуску такого строку з виключних підстав, визнання відповідними органами поважними причин його пропуску за наявності об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Тому, на підставі наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що встановлені оспорюваними приписами Закону обмеження права на одноразову грошову допомогу не відповідають вимогам домірності.
Конституційний Суд України зазначає, що конституційний обов`язок держави щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців (статті 17, 46 Конституції України) є значущішим ніж будь-які цілі, досягнення яких законодавець визначав як підставу для запровадження обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі при зміні групи інвалідності, збільшенні відсотка втрати працездатності часовими рамками.
Отже, установлені приписами пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років є невиправданими та такими, що непропорційно обмежують право на посилений соціальний захист військовослужбовців, гарантований частиною першою статті 46 Конституції України у взаємозв`язку з частиною п`ятою її статті 17 (пункт 5.3. Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(II)/2022).
Конституційний Суд України вважає невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причинно-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я. Такий правоприпиняючий строк має бути об`єктивно оцінений, обумовлений індивідуальним станом здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, в межах розумного строку (пункт 6.1. Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(II)/2022).
Таким чином, оспорювані приписи Закону, якими встановлено обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років, не узгоджуються з засадничими конституційними цінностями, зокрема такими, як принцип поваги до захисту прав людини, принцип верховенства права в аспекті домірності та вимог щодо соціального захисту військовослужбовців (статті 3, 8, 17, 46 Конституції України) (пункт 6.2. Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(II)/2022).
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.11.2020 ОСОБА_1 під час повторного переогляду встановлено другу групу інвалідності з 28.09.2020 довічно, причина інвалідності - Захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
При цьому, за результатами встановлення позивачу інвалідності ІІ групи інвалідності, останній звертався до Міноборони із первинною заявою про отримання одноразової грошової допомоги в межах строків, встановлених частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ.
Колегія суддів звертає увагу, що в подальшому судового спору стосовно рішення відповідача (пункт 17 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.01.2021 року №3, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги), за результатами розгляду заяви позивача, прийняття Міноборони рішення на виконання рішення суду у справі №640/18780/21 та повторне звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів, не свідчить про порушення ним положень частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ.
Відтак, викладене не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Водночас, станом на 1998 рік, на час встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи, не існувало правової норми щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, в т.ч. у зв`язку зі встановленням інвалідності, зумовленої проходженням військової служби.
Предметом спору в цій справі, є питання правомірності розгляду заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги та вимога нарахувати та виплатити її позивачу, як особі з інвалідністю ІІ групи.
Позивачу ІІ групу інвалідності встановлено з 28.09.2020, під час дії Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
Пунктом 8 Порядку № 975, передбачено, зокрема, якщо під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Наведена правова позиція щодо права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, яка виплачується з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги узгоджується з висновками, сформульованими Верховним Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.07.2020 у справі №240/10153/19, та Верховним Судом у постанові від 08.04.2024 у справі №240/512/22.
Отже, позивач у зв`язку із первинним встановленням йому ІІІ групи інвалідності набув з 21.01.1998 право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням в порядку, встановленому Умовами № 488.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006 № 328-V статтю 16 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, яка діяла з 01.01.2007, та якою було введено поняття "одноразова грошова допомога".
Відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 28.05.2008 № 499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" (далі - Постанова № 499).
Пунктом 2 Постанови № 499, встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Пунктом 3 Постанови № 499, передбачено завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488, а також одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284.
01.01.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI (далі - Закон № 5040-VI), яким Закон № 2011-ХІІ було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4.
Так, пунктом 2 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ, в редакції Закону № 5040-VI було передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
Також, пункт 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, в редакції Закону № 5040-VI, встановлював, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
З урахуванням наведеного, посилання відповідача на положення пункту 7 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ (у редакції чинній станом на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності), якою встановлено, що якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором, як підстави для відмови у призначення та виплати одноразової грошової допомоги є помилковими.
Тож, висновок відповідача про відсутність права у ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ, є безпідставним та необґрунтованим. Інших підстав для відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ у спірному рішенні не зазначено.
Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Водночас, станом на 1998 рік, на час встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи, не існувало правової норми щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, в т.ч. у зв`язку зі встановленням інвалідності, зумовленої проходженням військової служби. Позивачу ІІ групу інвалідності встановлено з 28.09.2020, під час дії Порядку № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах. Беручи до уваги те, що позивач у 1998 році набув право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням, тому при вирішенні питання про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги, слід враховувати факт призначення і виплати останньому суми обов`язкового особистого державного страхування.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у зв`язку з встановленням інвалідності II групи (довідка МСЕК Серія 12 ААБ № 787086 від 10.11.2020), що становить 630600 (шістсот тридцять тисяч шістсот) грн 00 коп., з урахуванням раніше виплаченої суми обов`язкового особистого державного страхування 1 480 (одна тисяча чотириста вісімдесят) грн 00 коп.
Тому, позовні вимоги є обґрунтованими в частині правомірності виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму з урахуванням раніше виплаченої суми.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко