Справа № 560/18132/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

10 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту від 06.09.2025 року про звільнення позивача з військової служби у запас відповідно до абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків – (матір`ю), яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт позивача від 06.09.2025 року про звільнення його з військової служби у запас відповідно до абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків – (матір`ю), яка є особою з інвалідністю ІІ групи, та зобов`язати звільнити його.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звертався до відповідача з рапортами про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте відповідач не прийняв їх до розгляду та не прийняв рішення за результатами розгляду. 
Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що рапорт позивача про звільнення з військової служби фактично не надходив до військової частини НОМЕР_1 і не був зареєстрований як вхідний документ, не містить відміток про реєстрацію та резолюцій командирів, а також був направлений за адресою, яка є місцем реєстрації частини і не відповідає її фактичному місцезнаходженню.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
06.09.2025 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків – (матір`ю), яка є особою з інвалідністю ІІ групи. 
До вказаного рапорту долучив: засвідчену копію військово-облікового документу Витягу з Резерв+ Вежбицького В.О.; засвідчену копію заяви матері ОСОБА_2 від 22.07.2024 року; засвідчену копію паспорта та коду ОСОБА_1 ; засвідчену копію паспорта та коду матері ОСОБА_2 ; засвідчену копію витягу з реєстру територіальної громади №2024/010919388 від 11.09.2024 року ОСОБА_1 ; засвідчену копію витягу з реєстру територіальної громади №2024/010919088 від 11.09.2024 року ОСОБА_2 ; засвідчену копію Акту №58 від 16.09.2024 року про встановлення факту здійснення постійного догляду; засвідчену копію Висновку №402 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 22.08.2025 року ОСОБА_2 ; засвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; засвідчену копію довідки ЛКК 81 від 21.06.2024 року ОСОБА_2 ; засвідчену копію Висновку ЛКК 81 про наявність порушень функцій організму від 21.06.2024 року ОСОБА_2 ; засвідчену копію витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №130/25/452 1/В від 11.08.2025 року ОСОБА_2 .
Рапорт з доданими документами надіслано відповідачу 06.09.2025 за адресою: 81052, Україна, Львівська область, село Старичі.
Позивач за результатами розгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків – (матір`ю), яка є особою з інвалідністю ІІ групи відповіді не отримав. 
Не погоджуючись з такою бедіяльністю позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно ст. 1 Закону №2232-ХІІ, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Стаття 2 Закону № 2232-ХІІ визначає, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указами Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 та № 69/2022 введено в Україні воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію. Наразі воєнний стан на території України триває.
Частиною другою статті 2 Закону №2232-ХІІ, визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Згідно частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.
Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Отже, положеннями Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що для звільнення з військової служби військовослужбовець має довести відсутність у матері позивача інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за нею постійний догляд, або неможливості здійснення постійного догляду за матір`ю позивача такими особами через їх самостійну потребу в постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно із Розділом III Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, який затверджений Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 року № 531 (далі Порядок), у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок " ІНФОРМАЦІЯ_1 "; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Судом встановлено, що позивач подавав рапорти про звільнення з військової служби як особисто командирові, так і 06.09.2025 шляхом направлення поштовим відправленням на адресу реєстрації військової частини НОМЕР_1 , однак зазначений рапорт не був зареєстрований як вхідний документ, відповідні резолюції за ним не накладалися та по суті він військовою частиною не розглядався, у зв`язку з чим рішення за результатами розгляду рапорту прийнято не було.
Відповідач у відзиві вказує, що зазначений рапорт від 06.09.2025 військова частина не отримувала, оскільки фактично не знаходиться за адресою реєстрації.
При цьому суд звертає увагу, що наведені у відзиві доводи відповідача про ненадходження рапорту з підстав його направлення не за фактичним місцезнаходженням військової частини не спростовують обставин, встановлених у справі, оскільки матеріалами справи підтверджується, що військова частина НОМЕР_1 офіційно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак саме ця адреса є належною для листування та отримання кореспонденції. Відповідачем не надано суду доказів повідомлення позивача про іншу офіційну адресу для приймання кореспонденції або про зміну місця розташування військової частини у встановленому порядку, у зв`язку з чим направлення позивачем рапорту за адресою реєстрації відповідача не може вважатися порушенням визначеного порядку та не звільняє військову частину від обов`язку прийняти, зареєструвати та розглянути подане звернення по суті.
Отже, у даному випадку відповідачем не розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби по суті, відповідно, й не прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення за результатами його розгляду.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків – (матір`ю), яка є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим суд, вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача від 06.09.2025 у встановленому законом порядку.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає таке.
Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо звільнення позивача з військової служби є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
За таких умов суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача, з урахуванням висновків суду, розглянути рапорт військовослужбовця позивача від 06.09.2025 про звільнення з військової служби через сімейні обставини, та прийняти за результатами його розгляду в установленому порядку рішення.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).
Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 06.09.2025 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків – (матір`ю), яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06.09.2025 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків – (матір`ю), яка є особою з інвалідністю ІІ групи, та прийняти рішення за результатами його розгляду в установленому законом порядку.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	

Головуючий суддя 		П.І. Салюк