ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 р.	Справа № 627/676/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 22.12.2025 (головуючий суддя І інстанції: Вовк Л.В.) по справі № 627/676/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції України в Харківській області  третя особа:  ОСОБА_2 
про скасування постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- скасувати постанову серії ЕНА № 5265103 від 19.07.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП;
- провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування позову зазначив, що працівниками поліції не доведено саме факт керування транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки, а отже в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. 
Також вказував, що поліцейськими не дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: не повідомлено причину зупинки, не вказано про проведення відеозйомки, не роз`яснено права та обов`язки учасників справи, не заслухано особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та не надано позивачу можливості скористатись правовою допомогою.
Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 22.12.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи та прийняти нове про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність належних доказів на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки.
Вважає, що наявний в матеріалах справи відеозапис з бодікамери, врахований судом в якості доказу вчинення позивачем правопорушення не є належним, оскільки не фіксує транспортний засіб в русі під керуванням позивача, не пристебнутого ременем безпеки.
Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача щодо грубого порушення поліцейськими процедури розгляду справи: не повідомлення причини зупинки, не зазначення про проведення відеозйомки, не роз`яснення прав та обов`язків учасників справи, не заслухання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідка (дружини, що також перебувала в автомобілі), а також не надання позивачу можливості скористатись правовою допомогою.
Вважає, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення. Як наслідок, спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
ОСОБА_2 (далі – третя особа) не подав відзив на апеляційну скаргу.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 19.07.2025 поліцейським офіцером громади сектору поліцейської діяльності № 1 (смт. Краснокутськ) Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Івахненком В.М. прийнято постанову серії ЕНА № 5265103, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн (а.с. 16).
Згідно постанови, 19.07.2025 о 22:35 у с. Пархомівка, вул. Панаса Луньова, 109, водій керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, д.н.з НОМЕР_1 обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.3. «в» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з цим дійшов висновку про правомірність спірної постанови та законність дій поліцейського щодо її складання. 
Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 2.3 «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підтвердження правомірності дій поліцейського та вчинення позивачем порушення ч. 5 ст. 121 КУпАП відповідачем надано DVD-RW диск з відеозаписами з відеореєстратору та бодікамери.
Надаючи оцінку вказаним доказам, суд першої інстанції дійшов висновку, що відеозаписами зафіксовано факт зупинки поліцейськими спірного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який не був пристебнутий ременем безпеки. 
Також, суд першої інстанції взяв до уваги відсутність заперечень позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо керування ТЗ без пристебнутого ременя безпеки.
Колегією суддів також досліджено відеозаписи з відеореєстратора та нагрудної камери, з яких вбачається фіксування руху ТЗ Volkswagen Transporter, д.н.з НОМЕР_1 у темну пору доби та спілкування інспекторів поліції вже біля зупиненого автомобіля.
При цьому, відеозапис, що фіксує рух спірного транспортного засобу, не дає змоги ідентифікувати чи перебував водій, пристебнутий ременем безпеки чи ні.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що відеозаписами не зафіксовано рух транспортного засобу Volkswagen Transporter саме під керуванням позивача, не пристебнутого ременем безпеки.
Водночас, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.121 КУпАП полягає у порушені правил користування ременем безпеки, зокрема не пристебненні водія ременем безпеки саме під час руху транспортного засобу.
Разом з тим, суд першої інстанц
ії надав невірну оцінку доказам, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про доведеність відповідачем належними доказами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Висновки суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заперечував вчинення ним правопорушення, колегія суддів оцінює критично, оскільки лише факт визнання особою вини у порушенні Правил дорожнього руху не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 08.07.2020 по справі № 177/525/17.
Інших доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП відповідач ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надав.
Щодо посилань інспектора поліції у спірній постанові на відсутність у позивача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, ст. 283 КУпАП встановлено вимоги до постанови про адміністративне правопорушення, зокрема, щодо зазначення у ній нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Дослідивши постанову від 19.07.2025, колегія суддів зазначає, що вона містить викладення обставин порушення, проте без зазначення норм ПДР України та КУпАП, які на думку інспектора поліції порушені позивачем в частині відсутності полісу.
Тобто, спірна постанова не містить кваліфікації зазначеного вище порушення.
Вказане свідчить, що фактично спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності лише за ч. 5 ст. 121 КУпАП, тобто за керування ТЗ, будучи не пристебненим ременем безпеки, що за наслідками апеляційного перегляду визнано судом не доведеним.
Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, колегія суддів дійшла висновку щодо не доведення відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення від 19.07.2025 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Натомість суд першої інстанції не вірно надав оцінку доказам по справі, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо порушення інспектором патрульної поліції процедури розгляду справи, а саме не повідомлення причини зупинки, не зазначення про проведення відеозйомки, не роз`яснення прав та обов`язків учасників справи, не заслухання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідка (дружини, що також перебувала в автомобілі), а також не надання позивачу можливості скористатись правовою допомогою.
Відповідно до ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів зазначає, що у посадових осіб суб`єктів владних повноважень, в тому числі і у працівників органів і підрозділів Національної поліції, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, є обов`язок - забезпечити особам, які притягуються до адміністративної відповідальності можливість користування правами, закріпленими у ст. 268 КУпАП.
Статтею 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Так, з відеозаписів вбачається, що позивачу, зокрема, повідомлено про підстави зупинки, роз`яснено йому права та обов`язки, надано можливість заявляти клопотання, в тому числі на користування правовою допомогою, проте позивач не скористався наданими йому правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.
Решта доводів апеляційної скарги не впливають на висновки суду апеляційної інстанції. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частин 1, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 605,60 грн та апеляційної скарги – 1 816,50, що підтверджується квитанціями.
Разом з тим, за подання позову до сплати підлягав судовий збір у розмірі 484,48 грн, а за подання апеляційної скарги – 726,72 грн згідно Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду, позов задоволено на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211,20 грн. (484,48 грн + 726,72 грн) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Харківській області.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 22.12.2025 по справі № 627/676/25 скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5265103 від 19.07.2025 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Харківській області (ЄДРПОУ 40108599, вул. Жон Мироносиць, 13, м. Харків, 61002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова