Справа № 464/5906/24 Головуючий у 1 інстанції: Беспальок О. А. 
Провадження № 22-ц/811/3/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю. 
з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
представника ТзОВ «Газорозподільні мережі України» - Сидор О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 5478.15 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 року - липень 2024 року.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 01 вересня 2023 року відповідач є споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються позивачем по її абонентському рахунку № НОМЕР_1 . Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Споживання природнього газу ОСОБА_1 підтверджується зміною показників лічильника газу побутового споживача. Станом на 01 вересня 2023 року у відповідача за його адресою газопостачання не припинялось, послуги надавались згідно типового договору розподілу природного газу, тобто на момент отримання позивачем ліцензії на розподіл природного газу споживач бу приєднаний до газорозподільної системи, користувався послугами та не відмовлявся від їх отримання. Стверджує, що ОСОБА_1 порушено виконання умов договору, у зв`язку з чим станом на 23 серпня 2024 року утворилась заборгованість за послуги з розподілу природного газу.
З наведених підстав просить стягнути з відповідача на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» 5478 грн. 15 коп. заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 року - липень 2024 року.
Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2024 року позов Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу, за період вересень 2023 року - липень 2024 року в розмірі 5478 грн. 15 коп. та 2422 грн. 40 коп. судового збору.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В апеляційній скарзі вказує, що станом на липень 2024 року заборгованість відповідача за надані позивачем послуги з розподілу природного газу становила 233,11 грн., що підтверджується даними електронного кабінету клієнта, особовий рахунок № НОМЕР_2 та довідкою про фінансовий стан споживача ОСОБА_3 , виданої Львівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю ««Газорозподільні мережі України» від 13 грудня 2024 року. Зазначає, що станом на жовтень 2024 року заборгованість відповідачки перед позивачем відсутня, кошти перераховані на користь позивача за надані послуги знаходяться у статусі «переплата», що підтверджується матеріалами справи. Вважає, що звертаючись з вказаним позовом до суду позивач долучив безпідставний та необгрунтований розрахунок заборгованості, а докази відсутності заборгованості відповідачки не було подано до суду з причин перебування її за кордоном. З наведених підстав просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю – доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ТзОВ «Газорозподільні мережі України» Сидор О.В. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи зареєстрованою у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг з розподілу природного газу, зобов`язана оплачувати такі, однак вказаного обов`язку не виконує, а відтак вважав, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована з 08 листопада 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю №772103 від 05 вересня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру.
Судом також встановлено, що між Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» та відповідачем укладено договір розподілу природного газу на умовах типового, відповідач споживала природній газ, що документально підтверджується зміною показників лічильника газу побутового споживача, яка відображена в графі «показник» наданого розрахунку заборгованості.
Львівська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» надавала відповідачу послуги з розподілу природного газу за період з вересня 2023 року по липень 2024 року, щомісячну вартість яких відображено в графі «нараховано грн.» наданого розрахунку заборгованості. 
Надання позивачем послуг з розподілу природного газу та отримання таких відповідачем, її представником не заперечується. 
Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
 
Згідно з п.п.1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
 
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 , як споживач послуг з розподілу природного газу, не оплачувала отримані нею послуги, отримання яких нею не заперечується, внаслідок чого у неї за особовим рахунком НОМЕР_1 склалася заборгованість перед Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» в розмірі 5478 грн. 15 коп.
ОСОБА_1 , її представник не заперечували отримання послуг з розподілу природного газу, однак заперечували наявність заборгованості по оплаті за послуги з розподілу природного газу, на підтвердження чого надали довідку про фінансовий стан споживача від 13.12.2024 року, з якої вбачається відсутність заборгованості по абонентському рахунку НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 . 
Заперечуючи щодо позову, представник відповідача стверджувала про те, що на ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) відкрито абонентський рахунок № НОМЕР_2 , в той час, як заборгованість в розмірі 5478.15 грн. нарахована по абонентському рахунку № НОМЕР_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості по абонентському рахунку НОМЕР_1 , наданий позивачем, як і не надала доказів на підтвердження оплати нею послуг з розподілу природного газу.
На запит суду апеляційної інстанції про належність особового рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 та наявність по ньому заборгованості, ТОВ «Газорозподільні мережі України» 05.12.2025 року надало розрахунок суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» по особовому рахунку № НОМЕР_1 , з якого вбачається що даний рахунок відкрито на ОСОБА_5 , РНОКПП – НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 виданий 04.072002 року адреса АДРЕСА_1 , і станом на липень 2024 року його заборгованість становила 5478.15 грн., заборгованість в повному розмірі 9093.32 грн. сплачена в грудні 2024 року.
З наданої на запит суду інформації також вбачається, що на ОСОБА_6 (після одруження прізвище ОСОБА_7 ), НОМЕР_6 , паспорт НОМЕР_7 , виданий 26.02.2009 року, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 , станом на липень 2024 року заборгованість становила 233.11 грн., заборгованість сплачена в жовтні 2024 року.
А відтак, на момент пред`явлення позову у ОСОБА_1 не було і не могло бути заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» по особовому рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 5478.15 грн., оскільки такий особовий рахунок було відкрито не на неї, а на ОСОБА_5 . 
З врахуванням наведеного, колегією суддів встановлено, що станом на день пред`явлення позову рахунок №0900797544, по якому позивачем було нараховано заборгованість у розмірі 5478.15 грн., було відкрито саме на ОСОБА_5 , а не на ОСОБА_1 , а відтак пред`явлення позивачем позовної вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 5478.15 грн. за особовим рахунком № НОМЕР_1 з ОСОБА_1 , є безпідставним. 
Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що на ОСОБА_6 (після одруження прізвище ОСОБА_7 ) відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 , по якому станом на липень 2024 року заборгованість становила 233.11 грн., заборгованість сплачена в жовтні 2024 року.
Тобто, на момент пред`явлення даного позову 03.09.2024 року заборгованість ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_2 становила 233.11 грн.
У справі, яка переглядається, зі змісту позовної заяви вбачається, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося з позовними вимогами до ОСОБА_1 з приводу несплати нею за надані послуги з розподілу природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період вересень 2023 року - липень 2024 року, у зв`язку з чим у неї, як зазначає позивач, саме по цьому рахунку утворилася заборгованість у розмірі 5478 грн. 15 коп. 
З наданої на вимогу суду апеляційної інстанції інформації щодо заборгованості по рахунку № НОМЕР_1 , встановлено, що цей рахунок відкрито на ОСОБА_5 , а не ОСОБА_1 , а відтак зазначений у розрахунку розмір заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 року - липень 2024 року у розмірі 5478, 15 грн. було нараховано ОСОБА_5 , а не ОСОБА_1 , що спростовує доводи позивача про наявність у ОСОБА_1 заборгованості на момент пред`явлення позову.
Судом апеляційної інстанції з наданих на вимогу суду апеляційної інстанції документів безспірно встановлено, що у відповідача ОСОБА_1 на день пред`явлення позову не було заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , оскільки такий було відкрито на ОСОБА_5 , і станом на липень 2024 року та на день пред`явленння даного позову у ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період вересень 2023 року - липень 2024 року існувала заборгованість в розмірі 233.11 грн., яка сплачена нею в жовтні 2024 року, а відтак на день ухвалення оскаржуваного рішення суду у ОСОБА_1 не було заборгованості по оплаті послуг з розподілу газу в розмірі 5478.17 грн., а тому пред`явлення ТзОВ «Газорозподільні мережі України» позову до ОСОБА_1 про стягнення 5478.17 грн. заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , є безпідставним.   Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що у ОСОБА_1 на момент подання позову ТзОВ «Газорозподільні мережі України» була відсутня заборгованість в розмірі 5478 грн. 15 коп. за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 року - липень 2024 року, і що зазначений позивачем особовий рахунок № НОМЕР_1 їй не належав, та погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність та необґрунтованість звернення позивача до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 5478.15 грн. заборгованості, оскільки у неї не було заборгованості за цим рахунком. 
Судом встановлено, що у ОСОБА_1 за період з вересня 2023 року по липень 2024 року станом на липень2024 року по рахунку № НОМЕР_2 була заборгованість в розмірі 233.11 грн., однак така на день ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення ОСОБА_1 була сплачена.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з розподілу природного газу слід відмовити. 
Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт просила стягнути з ТОВ «Газорозподільні мережі України» сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633.60 грн., судовий збір за подання заяви про перегляд заочного судового рішення та витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частина п`ята статті 142 ЦПК України передбачає, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2024 року між Адвокатським бюро «Тетяни Олексин» та ОСОБА_1 укладено договір №2810/2024 про надання правової допомоги, за умовами якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується сплатити за надання правової допомоги гонорар на умовах, передбачених даним договором, додатковими угодами до даного договору, які становлять невід`ємну частину договору.(пункт 1.1 договору).
Конкретний вид правової допомоги, які надає бюро клієнту, розмір і умови та порядок оплати клієнтом гонорару бюро, сторони визначають у додаткових угодах до даного договору, які становлять його невід`ємну частину. (пункт 1.3 договору).
Додатковою угодою №1 до договору №2810/2024 про надання правової допомоги від 28.10.2024 року зазначено вид (зміст) правової допомоги та фіксований розмір гонорару в розмірі 1000.00 грн.
З акту приймання – передачі №1 наданої правової допомоги на підставі Договору №2810/2024 про надання правової допомоги від 28.10.2024 року вбачається, що сторони підтвердили те, що бюро надало, а клієнт прийняв надану правову допомогу згідно договору, розмір гонорару становить 1000.00 грн. та підлягає сплаті клієнтом. 
Обгрунтовуючи клопотання про зменшення розміру судових витрат, ТОВ «Газорозподільні мережі України» посилається на те, що представником відповідача не надано детального опису робіт, не зазначено затраченого часу на виконання робіт, докази фактичного понесених витрат не є підтвердженими.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
З огляду на наведене, те, що написання та подання апеляційної скарги потребувало затрати певного часу, зумовило необхідність підготовки представником відповідача запитів, ряду процесуальних документів, а також те, що стягнення з позивача на користь відповідача заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000.00 грн. не буде надмірним фінансовим тягарем для позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ТОВ «Газорозподільні мережі України» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 1000.00 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 377, 381-384 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року– задовольнити.
Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року – скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» - відмовити.
Стягнути з ТОВ «Газорозподільні мережі України» на користь ОСОБА_1 3633.60 грн. сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги та 605.60 грн. судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року. 
Стягнути з ТОВ «Газорозподільні мережі України» на користь ОСОБА_1 1000.00 грн. за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді – члена колегії суддів та перебуванням на листку по тимчасовій непрацездатності повна постанова складена 29.12.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк