ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/13931/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року (суддя Лозицька І.О.) в справі № 160/13931/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про:
визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо внесення у Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення ним правил військового обліку;
зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити відомості про порушення ним правил військового обліку в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
стягнення моральної шкоди у сумі 80000 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення у Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 виключити відомості про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення, задовольнити позов повністю. стягнути моральну шкоду у сумі 80000 грн за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача. 
Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою доводи позивача про спричинення йому моральних страждань, які позначили негативні зміни у його житті.
Крім того, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.
Він постійно перебуває у нервовому стані, що його оголошено як порушника і цим він на цей час досі отримує негативні емоції, хвилювання, бо не є заброньованим працівником та може у будь-який момент стати мобілізованим. Отже, з ним може відбутися незаконна мобілізація. 
Вважає, що не потребує доказуванню те, що протиправне зловживання відповідачем правами ведення державного реєстру та штучне звинувачування особи у порушенні правил військового обліку з відображенням таких відомостей у публічному просторі та державному реєстрі, обмеженні особи у реалізації права на відстрочку, визначену статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмові у задоволенні заяви про бронювання, навіть якщо особа у межах протиправних дій відповідача не понесла певних матеріальних втрат, фізичних ушкоджень, утворює та провокує у неї негативні моральні переживання, занепокоєння, для відновлення порушеного права особа має витрачати час, у зв`язку з чим змінюється сталий спосіб та ритм життя. 
Розмір моральної шкоди 80000 грн розрахований, виходячи з 10 розмірів мінімальних заробітних плат, затверджених на 01.04.2025 року. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. 
У відзиві відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відповідно до повістки №3786/3ВОБр від 01.05.2025 року позивачу повідомлено про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою уточнення персональних даних. 
Згідно з розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_1 №ВОБр/1592/1 від 17.02.2025 року на ПАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг” покладено обов`язок здійснити оповіщення працівників і військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку, з метою уточнення їх персональних даних. 
Працівники ПАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг”, у тому числі й позивач, були належним чином повідомлені наказом ПАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг” від 02.04.2025 року №286 “Про оповіщення працівників щодо виклику до ТЦК та СП” про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 за повістками.
Згідно з даними електронного військово-облікового документа “Резерв+” 11.04.2022 року позивачем було пройдено ВЛК, якою останнього визнано придатним до військової служби, 15.02.2025 року позивачем було уточнено персональні дані, наявна відмітка про порушення правил військового обліку. 
16.04.2025 року представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію щодо порушення позивачем правил військового обліку.
Листом від 21.04.2025 року №ВОБр/3571 ІНФОРМАЦІЯ_5 представнику позивача повідомлено про те, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 , станом: на 17.07.2024 року не виконав вимогу чинного законодавства та не оновив свої персональні дані, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Додатково проінформовано, що для усунення недоліків пов`язаних із військовим обліком та зняття з розшуку ОСОБА_1 необхідно особисто відвідати ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Врахувавши, що позивача не було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку, протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався, і постанова про адміністративне стягнення не виносилась, проте у застосунку “Резерв+” (який є складовою Реєстру) відповідачем відображена інформація про те, що позивачем вчинено порушення правил військового обліку, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача з внесення чи відображення такої інформації є безпідставними та протиправними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях Закону №1951-VIII, який чітко визначає, які відомості можуть бути внесені до Реєстру.
Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 80000 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо стягнення моральної шкоди, а також доказів погіршення його здоров`я внаслідок дій з боку відповідача (медичних довідок, висновків тощо).
Відсутність будь-яких допустимих та належних доказів того, що рішення, дії (бездіяльність) відповідача вплинули на стан здоров`я позивача та зумовили фізичні, душевні, психічні страждання останнього, настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, не обґрунтування позивачем підстав для стягнення моральної шкоди, не надання жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань рішеннями, діями (бездіяльністю) відповідача, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, а також не обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди, стало підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є виключно питання стягнення на користь позивача моральної шкоди. 
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який слугував підставою для відмови у стягненні моральної шкоди. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Повісткою №3786/3ВОБр від 01 травня 2025 року позивачу повідомлено про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою уточнення персональних даних. 
Згідно з інформацією електронного військово-облікового документа «Резерв+» 11 квітня 2022 року позивача визнано придатним до військової служби, 15 лютого 2025 року позивачем уточнено персональні дані, наявна відмітка про порушення правил військового обліку. 
На звернення представника позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 з питання надання інформації щодо порушення позивачем правил військового обліку листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21 квітня 2025 року №ВОБр/3571 повідомлено про те, що згідно з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 станом на 17 липня 2024 року не виконав вимогу чинного законодавства та не оновив свої персональні дані, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. 
Позивач пов`язує наявність у нього права на отримання відшкодування моральної шкоди саме з протиправністю дій ІНФОРМАЦІЯ_3 із внесення у Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення ним правил військового обліку.
Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція з питання відшкодування моральної шкоди.
Зокрема, в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 Верховним Судом зазначено, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
При цьому у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.
Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд має надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі. 
В межах цієї справи позивач вказує, що внаслідок протиправних дій ОРТЦК щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення ним правил військового обліку, йому завдано моральних страждань, які виразились у тому, що він пережив емоційний стрес, надмірне психологічне навантаження та хвилювання від неможливості у законний спосіб реалізувати свої права як військовозобов`язаного, який підлягає бронюванню, він пережив негативні емоції від негативної ситуації на роботі та психологічний тиск від безпорадності, що викликало хворобу позивача та він вимушений був перебувати на лікарняному. 
Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 80000,00 грн. 
Судом першої інстанції правильно зауважено, що на підтвердження того, що такої моральної шкоди позивач зазнав саме внаслідок протиправних дій відповідача ОТРЦК щодо? ?відмови розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги, позивачем не надано жодних доказів, як й не наведено обґрунтувань щодо визначення суми відшкодування (80000,00 грн).
У випадку заявлення вимог про відшкодування моральної шкоди саме позивач має зазначити та довести, в чому саме полягає моральна шкода, характер завданої шкоди, її прояви. Саме позивач має у своєму розпорядження необхідні докази завдання такої шкоди та обґрунтування розміру шкоди. 
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 листопада 2019 року в справі №818/1430/17, в постанові від 14 травня 2020 року в справі №822/231/16.
В цьому випадку позивачем не надано взагалі доказів заподіяння йому душевних страждань саме у зв`язку з протиправним внесенням до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення ним правил військового обліку, а сам по собі факт такого порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки завдана моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.
Суд відхиляє доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.
Власне доводи апелянта зводяться до констатації факту протиправності дій позивача та перенесених ним внаслідок таких протиправних дій моральних страждань, проте такі доводи не підтверджено відповідними доказами.
Приведені в апеляційній скарзі обґрунтування заявленої до стягнення суми моральної шкоди (10 розмірів мінімальних заробітних плат) не змінює того факту, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не обґрунтований заявлений розмір моральної шкоди. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року в справі № 160/13931/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року в справі № 160/13931/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 27 січня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко