Головуючий І інстанції: Ширант А.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 р. 	Справа № 520/19510/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2025, по справі № 520/19510/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 27.06.2020 по 19.01.2023;
- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні розрахунку при звільненні за період з 27.06.2020 по 19.01.2023 в сумі 504 499,01 грн;
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 27.06.2020 по 19.01.2023.
Стягнуто з Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні розрахунку при звільненні за період за період з 26.06.2020 по 19.01.2023 у сумі 38670,70 грн.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду змінити, виклавши резолютивну частину в редакції, що передбачає стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у сумі 504499,01 грн. В обґрунтування вимог апелянт зазначав про безпідставне зменшення судом першої інстанції розміру середнього заробітку з вказаної суми до 38670,7 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції, зокрема апелянт вказував на те, що 26.06.2020 відсутній факт звільнення позивача, оскільки останній був переведений для продовження служби до іншої військової частини. 
Також, відповідач посилався на порушення позивачем місячного строку звернення до суду із даним позовом, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, та наявні підстави для задоволення скарги відповідача, з огляду на наступне.
Як встановлено судовим розглядом, позивач з 26.08.2015 по 26.06.2020 проходив військову службу в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.
Наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) № 141 від 26.06.2020 ОСОБА_1 виключено з 28.07.2020 зі списків особового складу університету як такого, що вибув для подальшого проходження військової служби до військових частин (установ) згідно призначення у військову частину НОМЕР_1 . 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №560/2016/22 зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2018 включно. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.08.2023 у справі №560/10824/23 зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 по 28.06.2020 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 за статтею 7 Закону України від 14.11.2019 "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.04.2023 у справі №560/2693/22 зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) - січня 2008. 
На виконання рішення у справі №560/2016/22 відповідачем 27.02.2024 виплачено позивачу 20848,26 грн., рішення у справі №560/10824/23 27.02.2024 виплачено 8588,86 грн., рішення суду у справі №560/2693/22 05.06.2024 виплачено 61522,57 грн., що підтверджується банківськими виписками.
Позивач вважаючи протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо нездійснення остаточного розрахунку при звільненні, зазначаючи про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні та звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Частиною 2 ст. 117 КЗпП України встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Зі змісту наведених норм слідує, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Так, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, у тому числі захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Позивач наявність права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обґрунтовує фактом несвоєчасності нарахування та виплати грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, нарахованих на підставі рішень Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №560/2016/22, від 04.08.2023 у справі №560/10824/23, від 19.04.2023 у справі №560/2693/22.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що умовою настання відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, у вигляді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, є не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником при звільненні у зазначені строки.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" видами військової служби, у тому числі, є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти.
Частиною 7 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 визначено порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Так, згідно з наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) № 209 від 26.08.2015 військовослужбовця військової служби за контрактом, зарахованого наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил від 01.08.2015 № 1257 курсантом першого курсу університету, з 26.08.2015 зараховано до списків змінного складу університету на всі види забезпечення.
Отже, позивач проходив службу на підставі контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України. 
Порядок проходження та припинення військової служби за контрактом визначений розділом ІІ Положення № 1153/2008.
Відповідно до п. 34 Положення № 1153/2008 контракт припиняється (розривається), зокрема, у день закінчення строку контракту; у день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший; у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).
Відповідно до наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) № 141 від 26.06.2020 ОСОБА_1 виключено з 28.07.2020 зі списків особового складу університету як такого, що вибув для подальшого проходження військової служби до військових частин (установ) згідно призначення у військову частину НОМЕР_1 .
Отже, підставою припинення контракту позивача на проходження військової служби у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та виключення його зі списків особового складу університету було не звільнення з військової служби, а направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого військового формування, а саме військової частини НОМЕР_1 . 
Таким чином, у даному випадку відсутній факт звільнення позивача з військової служби, яку позивач проходив у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, оскільки фактично відбулось переведення позивача до військової частини НОМЕР_1 для продовження служби.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 27.06.2020 - наступного дня з дня виключення зі списків особового складу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба у зв`язку з переведенням для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Враховуючи зазначене, колегія суддів зазначає про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції вищенаведеного не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 по справі № 520/19510/24 - скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло