П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/3079/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
12 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927) від 03.01.2025 №064250010055 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) призначити та виплачувати пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», з 03.10.2024 .
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 23.06.2025 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 03.01.2025 №064250010055 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», з 03.10.2024. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що за доданими документами станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення з 01.08.1988 по 08.12.1988, з 25.12.1990 по 31.12.1992 становить 02 роки 04 місяці 15 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років відповідно до Закону №796.Оскільки наданими позивачем документами не підтверджено постійне проживання/ роботу у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993, тому підстави для застосування до позивача положень статті 55 Закону № 796 щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 01.01.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону №796.
Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду заяви прийнято рішення № 064250010055 від 03.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796.
У рішенні вказано: до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 26.04.1986 згідно довідки №2347 від 06.09.2024, оскільки відсутня інформація про дату зняття з реєстрації. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 30 років 06 місяців 12 днів. Тривалість проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 04 місяці 15 днів, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Управлінням прийнято рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України " Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю необхідної кільюсті років проживання станом на 01.01.1993р. у зоні гарантованого добровільного відселення."
Вважаючи таке рішення протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так,, умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.
Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що особа отримує право на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII у випадку дотримання таких умов:
- наявності у такої особи статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;
- наявності у такої особи необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 3 років.
Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:
- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 та для підтвердження наявності у нього права, як у особи, яка проживала/працювала у зоні гарантованого добровільного відселення, на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII, позивач до заяви про призначення йому пенсії додав, зокрема, наступні документи:
- довідку №2347 від 06.09.2024 про період проживання на території зони гарантованого добровільного відселення;
- довідку №500 від 20.09.2024 про період навчання у ДНЗ "Малинський професійний ліцей" територіальне відокремлене відділення м. Коростень;
- посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , видане обласною державною адміністрацією 30.05.1993.
На момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501).
Пунктом 2 Порядку №501 (в редакції від 30.03.1994, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Отже, наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням надає йому право користуватися пільгами, в тому числі й щодо пенсійного забезпечення, передбаченими Законом №796-ХІІ.
Водночас, визначеними в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII умовами, які надають особі право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще й проживання або робота такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ (в редакції від 29.06.1993, що була чинна станом на 30.05.1993 - на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема:
- особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій (пункт 2 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ);
- особи, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (пункт 3 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ).
В свою чергу, пунктом 5 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.
Зміст вказаних правових норм свідчить, що статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, який пов`язаний саме із зоною гарантованого добровільного відселення, надався наступним категоріям осіб:
1) особам, які постійно проживали на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (тобто на 26.04.1986);
2) особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
3) особам, які постійно проживають у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили у цій зоні не менше трьох років.
4) особам, які постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.
Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23 виснував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
Як встановлено судом першої інстанції, позивачем до заяви від 01.01.2025 про призначення пенсії додано довідку відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області №2347 від 06.09.2024 у якій вказано, що позивач постійно був зареєстрований в м. Коростень, на території зони гарантованого добровільного відселення:
із 23.01.1981 по "дата зняття з реєстрації відсутня";
із 30.02.1992 по "теперішній час".
Однак, як видно з оскаржуваного рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області "До періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 26.04.1986 р. згідно довідки №2347 від 06.09.2024р., оскільки відсутня інформація про дату зняття з реєстрації".
Також, у відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає, що період з 26.04.1986 по 31.08.1987 згідно вищезазначеної довідки № 2347, так як у довідці відсутня інформація про дату зняття з реєстрації; - період навчання з 01.09.1987 по 18.07.1988 згідно довідки № 500 від 20.09.2024 в ДНЗ "Малинський професійний ліцей", оскільки не підтверджено факт проживання особи на забрудненій території у період навчання.
Однак, відповідно до наданої до заяви від 01.01.2025 довідки №500 від 20.09.2024, позивач із 01.09.1987 по 18.07.1988 навчався в ДНЗ "Малинский професійний ліцей" територіальне відокремлене спеціалізоване відділення м. Коростень.
Тобто, навчальний заклад, у якому із 01.09.1987 по 18.07.1988 навчався позивач розташований у м. Коростень Житомирської області.
Разом з тим, у оскаржуваному рішенні не зазначено про причини неврахування періоду навчання позивача в ДНЗ "Малинский професійний ліцей" (територіальне відокремлене спеціалізоване відділення м. Коростень).
Як видно з наданої до суду копії атестата про середню освіту, позивач у 1988 році закінчив середню школу №9 м. Коростень, Житомирська область.
При цьому, у розписці - повідомленні до заяви від 01.01.2025 не зазначено про необхідність надання документів про період проживання (навчання) позивача на території радіоактивного забруднення з 26.04.1986 по 18.07.1988.
Поряд з цим, позивачем до суду надано довідку відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області №2347 від 06.09.2024 у якій вказано, що позивач постійно був зареєстрований в м. Коростень, на території зони гарантованого добровільного відселення: із 23.01.1981.
При цьому, належними доказами підтверджується і відповідачами не спростовано, що і школа, яку позивач закінчив у 1988 році і Коростенське середнє професійно-технічне училище №16, яке в результаті реорганізації має назву ДНЗ "Малинский професійний ліцей" територіальне відокремлене спеціалізоване відділення м. Коростень, розташовані у м. Коростень, що відноситься до території зони гарантованого добровільного відселення.
Отже, вказані докази у своїй сукупності підтверджують, що у період із 26.04.1986 по 08.07.1988 (всього 2 роки 2 місяці 23 дні) позивач навчався у навчальних закладах, які розташовані на території зони гарантованого добровільного відселення.
Період роботи із 01.08.1988 по 08.12.1988 та із 25.12.1990 по 31.12.1992, що становить сукупно 2 роки 04 місяці 15 днів відповідачем зараховано до періоду роботи на території зони гарантованого добровільного відселення.
На переконання суду відповідачем обґрунтовано не зараховано до періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення період проходження військової служби із 22.12.1988 по 05.11.1990, оскільки відсутні докази, що у зазначений період позивач знаходився на території радіоактивного забруднення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач із 26.04.1986 по 01.01.1993 проживав (навчався) на території, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення 4 роки 7 місяців.
Належними доказами підтверджується, що позивач постійно проживав або постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, а відтак має право на початкову величину зниження пенсійного віку в розмірі 3 роки.
Відтак, кількість років зниження пенсійного віку, на яку позивач має право, додаткова визначається як зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки його проживання, роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.
Крім того, згідно з довідкою Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради від 06.09.2024 №2347, загальний строк проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення (м. Коростень) становить більше 20 років.
Вказане свідчить, що позивач має право на зниження пенсійного віку на 6 років - на максимальну величину, передбачену абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII для осіб, які постійно проживають чи постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року пенсія за віком призначається за наявності страхового стажу не менше 32 роки.
Враховуючи вищезазначене правове регулювання, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII необхідний страховий стаж у особи повинен становити не менше 27-ти років.
Згідно інформації, зазначеної Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 становить 30 років 6 місяців, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії (01.01.2025), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 54-річного віку.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач має необхідний вік, страховий стаж та достатній строк проживання на території зони гарантованого добровільного відселення для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.
Відтак, зважаючи на встановлену протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 03.01.2025 №064250010055 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.9, ч. 2 ст.245 КАС України, суд першої інстанції обгрунтовано зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити позивачу з 03.10.2024 (з дати, наступної за днем досягнення ним пенсійного віку) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.