ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
06 лютого 2026 року 	Справа № 280/10768/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166 ЄДРПОУ 44118663) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, 
ВСТАНОВИВ:
04 рудня 2025 року на адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі – відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №577641-24/08-29 від 27 серпня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після смерті своєї матері у 2015 році отримала у спадщину земельну ділянку площею 7,5600 га (кадастровий номер 2323686600:01:024:0002). Відповідачем визначено мінімальне податкове зобов`язання за 2024 рік як власнику земельної ділянки, віднесеної до сільськогосподарських угідь, проте, не враховано, що починаючи з 31 грудня 2009 року вказана земельна ділянка перебуває в оренді Фермерського господарства “ТЄТЄРЄВ” на підставі Договору оренди землі, укладеного на 15 років, у якому позивач стала правонаступником прав та обов`язків орендодавця. З посиланням на норми Закону України “Про оренду землі” та Земельного кодексу України вказує, що в неї відсутній обов`язок переукладання договору оренди землі, оскільки чинним законодавством не вимагається внесення змін до відповідного договору із зазначенням нового власника. Вважає, що загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом власникам земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь лише у тому разі, коли такі земельні ділянки не передані власниками в оренду чи інше користування. З цих підстав вважає, що податкове зобов`язання визначено відповідачем безпідставно. Просить позов задовольнити.
Ухвалою судді від 08 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
17 грудня 2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач є платником податку з доходів фізичних осіб відповідно до норм підпункту 162.1.11 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (далі - ПК України) як фізична особа - резидент, яка володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, у частині мінімального податкового зобов`язання. Відповідно до вимог абзацу 2 пункту 38-1, частини 4 статті 38-1 ПК України у разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік. Якщо фермерське господарство користується земельними ділянками сільськогосподарського призначення, які перебувають у власності членів фермерського господарства, без державної реєстрації переходу такого права користування, то обов`язок з визначення загального мінімального податкового зобов`язання виникає у власників земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Позивач є власником земельних ділянок, які віднесені до сільськогосподарських угідь. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі – Реєстр речових прав) за громадянкою ОСОБА_1 рахуються земельні ділянки: кадастровий номер земельної ділянки 2323686600:01:024:0002, місцезнаходження земельної ділянки Запорізька область, Новомиколаївський район, Терсянська сільська рада; площа земельної ділянки – 7,5600 га; дата реєстрації права власності 31 серпня 2015 року; цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського господарства, примітка - земельна ділянка не надається в оренду. З посиланням на постанову Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі №120/433/20-а, зазначає, що той факт, що використання земельних ділянок відбувається через створене позивачем фермерське господарство не змінює статусу позивача як орендаря земельної ділянки та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати орендну плату. Не звільняє його від цього обов`язку і фактична сплата фермерським господарством орендної плати за землю. Платник податку, як це встановлено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 ПК України, є обов`язковим елементом податку, який визначається виключно нормами ПК. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає що податкове повідомлення-рішення №577641-24/08-29 від 27 серпня 2025 року в частині нарахування мінімального податкового зобов`язання на загальну суму 11 840,18 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером 2323686600:01:024:0002 відповідає вимогам діючого законодавства та підлягає сплаті в повному обсязі та не підлягає скасуванню. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви.
17 грудня 2025 року від представника Головного управління ДПС у запорізькій області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ГУ ДПС у Запорізькій області про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 2323686600:01:024:0002, площею 7,56 га, розташованої на території Запорізька область, Новомиколаївський район, Терсянська сільська рада. 
Право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2323686600:01:024:0002, площею 7,56 га позивач набула в порядку спадкування 31 серпня 2015 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті своєї матері, яке видане 31 серпня 2015 року приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області Моргуновою Н.О., зареєстровано в реєстрі за №152.
За життя мати позивача, ОСОБА_2 (орендодавець), передала вказану земельну ділянку кадастровий номер 2323686600:01:024:0002, площею 7,56 га в оренду Фермерському господарству “ТЄТЄРЄВ” (орендар) на підставі Договору оренди землі від 31 грудня 2009 року. 
Договір оренди землі від 31 грудня 2009 року зареєстрований у ЗРФ Центр ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 березня 2010 року за №041027400035. 
Згідно з пунктом 1 Договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, загальною площею 7,56 га, кадастровий №2323686600:01:024:0002, що належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП №064179, виданого головою Терсянської сільської ради, 25 липня 2000 року, зареєстрованого за №441.
Відповідно до пункту 8 Договору, Договір укладено на 15 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, починаючи з дня набрання чинності договору. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.
У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (витяг сформований 01 вересня 2015 року), розділ “Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна” зазначено: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 713917823236; об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка; кадастровий номер: 2323686600:01:024:0002, дата державної реєстрації земельної ділянки 25 липня 2000 року; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа (га): 7,56; підстава для виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер:152, виданий 31 серпня 2015 року, приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області Моргуновою Н.О; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:24039171 від 31 серпня 2015 року; форма власності: приватна; розмір частки: 1; власники: ОСОБА_1 . 
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, від 14 березня 2025 року №417966297, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2323686600:01:024:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 713917823236), загальною площею 7,56 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить фізичній особі – ОСОБА_1 , дата, час державної реєстрації: 31 серпня 2015 року.
27 серпня 2025 року ГУ ДПС у Запорізькій області винесено податкове повідомлення-рішення №577641-24/08-29, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2024 рік у розмірі мінімального податкового зобов`язання в сумі 11 840,18 грн.
Вищезазначене податкове повідомлення-рішення одержано позивачем особисто засобами поштового зв`язку 24 листопада 2025 року, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, копія якого надана відповідачем до суду разом із відзивом на позов.
Вважаючи протиправним зазначене податкове повідомлення-рішення, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.
Законом України №1914-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень" від 30 листопада 2021 року для платників податків – фізичних осіб, у яких у власності та/або у користуванні (оренді, суборенді, емфітевзисі, постійному користуванні) є земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, вводиться поняття мінімального податкового зобов`язання (далі – МПЗ).
Відповідно до підпункту 14.1.114.-2 мінімальне податкове зобов`язання - мінімальна величина податкового зобов`язання із сплати податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, розрахована відповідно до цього Кодексу. Сума мінімальних податкових зобов`язань, визначених щодо кожної із земельних ділянок, право користування якими належить одній юридичній або фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, є загальним мінімальним податковим зобов`язанням.
Відповідно до пункту 64 розділу XX "Перехідні положення" ПК України першим роком, за який визначається мінімальне податкове зобов`язання, є 2022 рік.
Порядок розрахунку мінімального податкового зобов`язання визначено статтею 38-1 ПК України та обчислюється за відповідними формулами для земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь.
Відповідно до підпункту 38-1.3 статті 38-1 ПК України у разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно підпункту 38-1.4. статті 38-1 ПК України у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.
У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.
Відповідно до частини 1 статті 148-1 Земельного кодексу України (далі – ЗК України), до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 170.14.1. пункту 170.14 статті 170 ПК України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.
Згідно з підпунктом 170.14.2. пункту 170.14 статті 170 ПК України, у разі передачі таких земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, їх розмір враховується при визначенні загального мінімального податкового зобов`язання орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) таких земельних ділянок у порядку, встановленому цим Кодексом.
У підпункті 170.14.3 пункту 170.14 статті 170 ПК України встановлено, що визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб.
Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.
При обчисленні мінімального податкового зобов`язання нормативна грошова оцінка земельних ділянок застосовується контролюючими органами з урахуванням вимог, встановлених пунктом 271.2 статті 271 цього Кодексу.
У разі державної реєстрації платника податку фізичною особою - підприємцем загальне мінімальне податкове зобов`язання за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, які використовуються таким підприємцем для провадження господарського діяльності, розраховується таким платником у порядку, визначеному пунктом 177.14 статті 177 та статтею 297-1 цього Кодексу, з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація фізичної особи - підприємця.
Податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку про сплату річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь (далі у цьому пункті - загальна сума сплачених податків, зборів, платежів), надсилається (вручається) платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, наступного за звітним.
Позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків, зборів, платежів є частиною зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом власникам земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, лише в тому разі, коли такі земельні ділянки не передані власниками в оренду чи інше користування. Водночас, право користування відповідною земельною ділянки має бути зареєстровано у встановленому законом порядку, інакше мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника (користувача) на загальних підставах.
Судом здійснено запит до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки кадастровий номер 2323686600:01:024:0002, за результатами якого отримано відповідь від 02 лютого 2026 року № 2299258, у якій відсутня інформація про державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки за Фермерським господарством “ТЄТЄРЄВ” на підставі Договору оренди землі від 31 грудня 2009 року.
Враховуючи відсутність державної реєстрації передачі земельної ділянки кадастровий номер 2323686600:01:024:0002, у тому числі у податковому періоді 2024 рік, в оренду, позивач, як власник вказаної земельної ділянки має обов`язок щодо сплати мінімального податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, пов`язаних з правом власності на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь.
При цьому, посилання позивача на те, що зміна власника земельної ділянки не вимагає внесення змін до відповідного договору оренди землі, не впливають на вищенаведений висновок суду, оскільки не спростовують відсутність факту державної реєстрації права користування на правах оренди вказаною земельною ділянкою за Фермерським господарством “ТЄТЄРЄВ” у 2024 році, за який визначено податкове зобов`язання, як обов`язкової умови для виникнення відповідного обов`язку щодо сплати податкового зобов`язання у користувача земельною ділянкою.
Оскільки станом на 2024 рік позивач зареєстрована як власник земельної ділянки з кадастровим номером 2323686600:01:024:0002, будь-які відомості про реєстрацію права користування вказаною земельною ділянкою за іншими особами відсутні, в силу вимог підпункту 38-1.4. статті 38-1 ПК України позивач є платником мінімального податкового зобов`язання як власник земельної ділянки, віднесеної до сільськогосподарських угідь, а тому відповідне податкове зобов`язання визначено їй правомірно.
Суд також зауважує, що правові позиції, викладені Верховним Судом в постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 808/3798/16, від 13 вересня 2019 року у справі № 120/4362/18-а, від 10 липня 2020 року у справі № 0240/2978/18-а, від 13 квітня 2023 року у справі №320/4842/21, від 19 вересня 2024 року у справі № 320/6885/23, а також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі № 400/1730/19, є нерелевантними до обставин даної справи, оскільки у згаданих справах Верховний Суд досліджував обставини щодо можливості реалізації громадянином права на створення фермерського господарства, яке безпосередньо пов`язане з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Водночас, у справі, що розглядається, такі обставини відсутні, а земельна ділянка набута позивачем у власність в порядку спадкування.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність сукупності підстав для відмови в задоволенні позову.
У зв`язку з відмовою в позові, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 139, 143, 243-246 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. 
Повне судове рішення складено 06 лютого 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов