Іванівський районний суд Одеської області    

Іванівський районний суд Одеської області

Справа № 499/1314/25 
Провадження № 3/499/5/26 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
15 січня 2026 року селище Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Погорєлов І. В., розглянувши матеріали справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),-
ВСТАНОВИВ:
До Іванівського районного суду Одеської області від ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Так, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 470578 від 01.10.2025 року ОСОБА_1 звинувачують у тому, що 01.10.2025 року о 15:55 год. за адресою: вул. Шкільна, буд. 80, с. Великий Буялик Березівського району Одеської області, керував транспортним засобом ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя та очей). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме нагрудний відеореєстратор поліцейського, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП..
ОСОБА_1 заперечував винуватість у скоєному правопорушенні та у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Надав на адресу суду пояснення, в яких зазначив таке.
01.10.2025 року їхав на своєму автомобілі та був зупинений працівниками поліції з незрозумілих причин, адже підстави зупинки ніхто не повідомляв, який пункт правил дорожнього руху порушив не вказували. Далі показав документи та представився їм. Поліцейський повідомив, що перевірятиме його за наявними базами чи не перебуває в розшуку по мобілізації, а він злякався та поїхав з місця зупинки. Поліцейські почали наздоганяти. Після чого заїхав у двір до свої знайомих та зачинився в машині, оскільки дуже сильно перехвилювався та переймався, що його затримають поліцейські, які також заїхали у двір, переслідуючи його, для доставки у ТЦК. При цьому, навіть у подвір`ї поліцейські у бронежилетах та при зброї не пояснили чому зупиняли, чому наздоганяли, а тільки повторювали про необхідність вийти з машини, вказували, що сюди вже їдуть усі служби. Перебуваючи у схвильованому стані, нерозуміючи підстав зупинки, боявся і не хотів виходити.
В подальшому запитали чи не вживав алкогольні напої. Однак ОСОБА_2 вказав, що не вживає алкогольні напої, адже має проблеми із серцем та підвищеним тиском, про що неодноразово вказував і поліцейському, однак останній ігнорував його слова, вказавши, що на нього буде складено протокол по статті 130, заберуть права, заблокують картки та усе інше. Не бажаючи, щоб його затримали, нервуючи, будучи юридично неграмотним та не обізнаним про усі наслідки, оскільки поліцейські не роз`яснювали йому ні права, ні обов`язки, ні підстав зупинки, то відмовився виходити з машини.
Після того як працівники поліції поїхали, то продовжив керувати транспортним засобом, оскільки не був у стані алкогольного сп`яніння. Від керування автомобілем не відсторонювали, автомобіль іншій особі не передавали.
Повідомив суд, що не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, та у разі належного спілкування працівників поліції, поясненням йому на місці зупинки належним чином підстави зупинки, причин переслідування, роз`ясненням йому прав та обов`язків, наслідків дій, то б пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, адже алкогольні напої не вживав, в стані алкогольного сп`яніння не перебував та взагалі не розуміє за якими ознаками поліцейський вважав, що ОСОБА_1 перебував у такому стані. Дійсно, спілкувався дещо емоційно, оскільки перенервував, однак порушення мови у нього не було, очі та обличчя звичайного кольору, а запаху не могло й бути.
Дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, суддя дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом, тому провадження у справі слід закрити, зважаючи на таке.
Суддею встановлено, що ОСОБА_1 інкримінується порушення п.2.5 ПДР України, який вимагає від водія на законну вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання вказаних обов`язків має наслідком відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП відповідальність, серед іншого, настає за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто, однією з ознак складу правопорушення є відмова від проходження огляду саме у встановленому законом порядку, тому орган, який складає матеріали справи про адміністративне правопорушення, повинен довести дані факти.
Відповідно до ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Процедура виявлення у водіїв ознак сп`яніння, а також проведення огляду на стан сп`яніння, деталізована в підзаконному нормативно правовому акті, а саме Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735.
Відповідно до п.п. 2 Розділу 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735, огляду та стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п.6 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно з п. 7 Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Тобто, законодавством визначена чітка процедура проведення огляду на стан сп`яніння, яка вимагає від уповноваженого суб`єкта, в даному випадку працівника поліції, у разі виявлення ознак сп`яніння у водія, тобто особи, яка керує транспортним засобом, запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, поліцейський зобов`язаний запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. І лише у разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, скласти протокол за порушення п. 2.5 ПДР України.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В підтвердження вини ОСОБА_1 суду надано протокол про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано обставини інкримінованого правопорушення, зокрема вказано про керування останнім транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а також про його відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в порядку встановленому законом.
Суддя звертає увагу, що оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та долучення доказів на підтвердження висунутого обвинувачення, належить до компетенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол, та яка висуває обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, а постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах, при цьому протокол про адміністративне правопорушення, хоч і є джерелом доказів, однак за своєю процесуальною суттю є фіксацією правопорушення, та інформація, яка в нього вноситься, повинна ґрунтуватися на первинних доказах.
Верховний Суду у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст.251 КпАП України працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.
Відтак, сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом винуватості у вчиненні правопорушення. Обставини викладені у протоколі, який є документом, складеним уповноваженим суб`єктом, має бути підтвердженим й іншими доказами, що узгоджуватимуться між собою.
Так, до матеріалів справи окрім протоколу про адміністративне правопорушення долучено відеозапис з нагрудної боді камери поліцейського, який починається з моменту руху працівників поліції за транспортним засобом «ВАЗ 2107» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , які наздоганяють його, та з розмови поліцейських вбачається, що вони знають особу, яка керує цим транспортним засобом. В подальшому особа, яка керує транспортним засобом «ВАЗ 2107» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , заїжджає до подвір`я та поліцейські разом з ним. Після зупинки поліцейський підбігає до автомобіля «ВАЗ 2107», водій якого закривається в автомобілі, не пояснюючи підстав зупинки та не представляючись, вимагає відкрити двері та вийти з машини, при цьому, звертаючись до водія по імені «Юра». Через певний час розмови поліцейський запитує чи вживав водій алкогольні напої, на що водій відповідає про те, що не вживав нічого, а поліцейський вказує, що у водія є 5 хвилин аби вийти з машини та сюди вже їдуть «усі служби», які його витягнуть. Ще через 15 хвилин відеозапису поліцейський інформує водія про складення відносно нього протоколу за статтею 130 за відмову від проходження алкотестеру «Драгер», а в подальшому підходить інший поліцейський, який, звертаючись до особи «Зіновійович», пояснює, що його було зупинено через порушення п. 9.2.б ПДР України, а саме при зміні або початку напрямку руху необхідно було увімкнути покажчик повороту, пропонує пройти алкотестер «Драгер», оскільки у водія невнятна річ, почервоніння шкіри, запах з автомобіля, пропонує пройти огляд в медичному закладі, на що водій вказує що не вживав алкогольні напої та не вживає, оскільки має проблеми із серцем, однак з автомобіля не виходитиме, та поліцейський вказує, що будуть заблоковані картки водія, заберуть права, якщо він не виходитиме з машини. Надалі відеозапис продовжується з транспортного засобу поліцейських, в якому останні заповнюють протокол про адміністративне правопорушення, та завершується на цьому ж моменті без ознайомлення та вручення протоколу водію.
Відповідно до вимог ст.ст.31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ч.2ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Свідки з метою фіксації вказаних обставин не залучалися.
Відповідно до ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів І технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
У ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
У п.п.1п.2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Крім того, згідно п.3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачу, приймання, використання нагрудних камер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затверджений наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03 лютого 2016 року №100 встановлює, що після активації нагрудної камери все спілкування повинно бути записано безперервно.
Згідно правової позиції Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі №216/5226/16-а, якщо із відеозапису, наданого працівниками поліції, які складали протокол про притягнення особи до адміністративної відповідальності вбачається, що він є небезперервним та переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом.
Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.
У своїх запереченнях проти протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказує, що працівники поліції попередньо зупиняли його, однак у зв`язку з тим, що йому не було роз`яснено причин зупинки, а одразу повідомлено про пошук його за наявними базами чи не перебуває у розшуку по мобілізації, то він злякався та поїхав з місця зупинки.
При цьому, у дослідженому суддею відеозаписі відсутній момент попередньої зупинки транспортного засобу «ВАЗ 2107» під керування ОСОБА_1 , що ставить під сумнів такі доводи ОСОБА_1 . Однак системний та повноцінний аналіз відеозапису надає обґрунтовані підстави вважати, що дійсно така зупинка могла бути, оскільки ще з самого початку відеозапису поліцейські очевидно знають за якою особою слідують, під час «першої» з відеозапису розмови поліцейський одразу звертається до особи на ім`я « ОСОБА_3 » та вимагає вийти з машини, при цьому, абсолютно не пояснюючи з яких причин. В подальшому інший поліцейських, звертаючись до водія, називає його по-батькові « ОСОБА_4 », однак до цього на відеозаписі відсутній момент представлення водієм свого ім`я та по-батькові.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частини третьої цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Виходячи з конституційного принципу презумпції невинуватості, суд має тлумачити недостатньо обґрунтовані обставини на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
З урахуванням ст. 62 Конституції України, враховуючи, що наявні достатні підстави вважати про дійсність першої зупинки за поясненнями ОСОБА_1 , які нічим не спростовані, а відтак у судді є достатні підстави вважати, що доданий до матеріалів справи та наданий у розпорядження судді відеозапис не є повноцінним та безперервним
До того ж, відеозаписом підтверджуються й інші покази особи, що притягується до адміністративної відповідальності
Так, ОСОБА_1 неодноразово вказує та такі його покази підтверджені відеозаписом з місця події, що йому не було повідомлено ні причин зупинки, ні пункту правил дорожнього руху, який був порушений та у зв`язку з яким була зупинка транспортного засобу, а тільки постійно повторювалась необхідність вийти з транспортного засобу.
Статтею 35 Закону України Про Національну поліцію передбачений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.
Відповідно до частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Проте матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять передбачені законом підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Хоч працівник поліції в ході півгодинного відеозапису все ж потім вказує, що особу було зупинено у зв`язку з порушенням п. 9.2.б Правил дорожнього руху України, однак з відеозапису вбачається, що таке порушення було допущено вже під час переслідування ОСОБА_1 працівниками поліції, з чого слідує, що це не було першопричиною зупинки транспортного засобу.
Серед іншого, згідно з пунктом 3 розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 за № 1395, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами), згідно п. 2 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Більш того, описані в Інструкції ознаки алкогольного чи іншого сп`яніння водія повинні бути очевидними, а не удаваними, як в даному випадку, так як на переконання судді, ознаки, які перелічені у протоколі про адміністративне правопорушення (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя та очей), не вбачаються з відеозапису, доданого до матеріалів справи, та не є явними ознаками у розумінні вищезазначеної інструкції, оскільки очі та шкіра обличчя особи звичайного кольору, поведінка, жести, рухи, риторика, висловлювання, побудова речень, вимова відображені на відеофайлах не вказують на наявність у ОСОБА_1 явних ознак алкогольного чи іншого сп`яніння у момент зупинки та після неї. До того ж, враховуючи, що особа категорично заперечує перебування у стані алкогольного сп`яніння, а спілкування між водієм та поліцейським відбувалось через зачинене, інколи крізь трохи привідчинене вікно автомобіля, то у сукупності з іншими обставинами справи, зважуючи на перебування у салоні автомобіля також пасажира, то наявні обґрунтовані сумніви щодо запаху алкоголю безпосередньо з порожнини рота водія.
Окрім того, ОСОБА_1 в своїх показах вказав, що від керування транспортним засобом його ніхто не відсторонював та він безперешкодно поїхав після складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч.1 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
З огляду на зазначене, суд вбачає ознаки недотримання працівником поліції ч.1 ст.266 КУпАП, оскільки поліцейський, достовірно знаючи, що зобов`язаний відсторонити водія від керування транспортним засобом, фактично проігнорував дану вимогу.
Тож, з досліджених доказів та письмових пояснень ОСОБА_1 слідує, що працівник поліції діяв саме з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, скориставшись необізнаністю особи зі спектром наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не маючи на меті встановлення дійсних обставин справи, факту перебування чи не перебування водія у стані сп`яніння та відсторонення такого водія від керування транспортним засобом, що є першочерговим завданням при захисті інтересів держави та суспільства від правопорушень на транспорті, в тому числі таких тяжких правопорушень, як керування транспортними засобами у стані сп`яніння.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Встановлення винуватості чи невинуватості особи здійснюється на підставі оцінки доказів.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Суд зважає на всі обставини в їх послідовності та сукупності: відсутність повноцінного та безперервного відеозапису обставин події, зафіксованих обставин щодо законної зупинки транспортного засобу, встановлення особи водія, нероз`яснення працівниками поліції водію наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та не повідомлення про права та обов`язки особи, що притягається до адміністративної відповідальності, введення останнього в оману працівниками поліції, невиконання вимог ст. 266 КУпАП.
Таким чином, матеріал про адміністративне правопорушення не містить усіх конкретних даних про обставини вчинення адміністративного правопорушення, і у такому вигляді через його істотні недоліки не може бути предметом судового розгляду, оскільки викликає обґрунтовані сумніви, які відповідно до положень ч.3 ст.62 Конституції України, тлумачаться на користь ОСОБА_1 та не доводять його вину поза розумним сумнівом.
Зібрані та надані суду докази підтверджують те, що працівником поліції була порушена визначена законом процедура проведення огляду на стан сп`яніння.
Тож, суддя приходить до висновку, що суб`єктом, уповноваженим на складення протоколу про адміністративне правопорушення, перед судом поза розумним сумнівом не доведено факту відмови ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку визначеному законом.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та змінювати фабулу інкримінованого особі правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Згідно з п.1 ч.1ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин суддя вважає, що справа підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.283, ст.285 КУпАП, суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП – закрити на підставі п.1 ч 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення через Іванівський районний суд Одеської області.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

  Суддя:	Ігор ПОГОРЄЛОВ