ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/12974/25 Головуючий суддя І інстанції Скотар А. Ю.
Провадження № 22-ц/818/833/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2026 року          м.Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ», на ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , інші учасники: Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергій Володимирович, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ», боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в межах виконавчого провадження № 63628701,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шевченко Д.С., 05.08.2025 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в межах виконавчого провадження № 63628701 в обґрунтування якої зазначив, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала С.В. перебуває виконавче провадження № 63628701 з примусового виконання виконавчого листа № 2-747/11, виданого 31.03.2014 Дзержинським районним судом м. Харкова стосовно боржника ОСОБА_1 про солідарне стягнення на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суми заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 07-01-90-08 від 12.05.2008: за кредитним договором № 010-2/07-01-0421-08 від 12.05.2008 в сумі 659240,59 доларів США, де сума заборгованості за кредитом 476254,17 доларів США, сума заборгованості за відсотками 182986,42 доларів США; за кредитним договором № 010-2/07-01-0422-08 від 12.05.2008 в сумі 118266,07 доларів США, де сума заборгованості за кредитом 86165,77 доларів США, сума заборгованості за відсотками 32100,30 доларів США; за кредитним договором № 010/2/07-01-0811-08 від 31.10.2008 в сумі 1527311,31 грн, де сума заборгованості за кредитом 986461,30 грн та сума заборгованості за відсотками 540850,01 грн; за кредитним договором № 010-2/07-0812-08 від 31.10.2008 в сумі 473688,15 грн, де сума заборгованості за кредитом 312243,74 грн, сума заборгованості за відсотками 161444,41 грн, а всього в сумі 8215610,20 грн.
Після заміни сторони стягувачем у виконавчому провадженні є ТОВ «Фінансова компанія «Форінт». У межах цього виконавчого провадження ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2021 у справі № 643/18930/21, провадження № 6/643/451/21, задоволене подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України на строк до виконання зобов`язань за судовим рішенням, що виконується у виконавчому провадженні № 63628701.
Заявник вважає, що існування тимчасового обмеження у праві виїзду, встановлене ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2021, станом на цей час невиправдане та має бути скасоване з погляду на таке: тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду або Законом України «Про виконавче провадження». Жодного з встановлених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків ОСОБА_1 не порушив.
Заявник працює та має дохід, за період з 01.12.2016 до 05.11.2018 з заробітної плати ОСОБА_1 утримано за виконавчим листом 2-747/11 від 31.03.2014 – 17095,46 грн, за період з 01.04.2015 до 30.11.2016 – 6923,59 грн, за період 2021-2023 роки – 238552,01 грн, також заявником 27.06.2025 добровільно перераховано в рахунок погашення боргу 6000 грн.
Крім цього, стягувачу зроблено пропозицію з метою врегулювання майнових претензій відносно ОСОБА_1 50000 доларів США, що становить 2050000 грн. Також у виконавчому провадженні накладено арешт на грошові кошти згідно з постановою № 63628701 від 16.11.2020, 11.12.2020, 09.06.2021, та № 63628701 від 12.04.2021.
У ОСОБА_1 наявні офіційні доходи у вигляді заробітної плати, що підтверджується довідкою ТОВ «Бавария Моторс» від 26.06.2025 № 186, наявне рухоме та нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення. 
Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовують співмірність цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.
З моменту постановлення Московським районним судом м. Харкова ухвали від 05.11.2021 у справі № 643/18930/21 виникли обставини, які спростовують критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам та дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, а саме: ОСОБА_1 вживаються дії, спрямовані на погашення боргу, матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків по сплаті боргу та намірів ухилятися від виконання покладених на нього зобов`язань; матеріали виконавчого провадження не свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього обов`язків в розумінні ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, матеріали виконавчого провадження не містять доказів вчинення ОСОБА_1 дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, а також не містять доказів того, що ОСОБА_1 ухиляється від явки до приватного виконавця на його вимогу; не надає пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи в інший спосіб порушує вимоги законодавства про виконавче провадження. 
На тепер праця ОСОБА_1 пов`язана з виїздом за кордон, зокрема ОСОБА_1 зобов`язаний регулярно відбувати у відрядження з метою виконання службових завдань, укладення договорів, проведення переговорів, участі у конференціях, навчання та здобуття знань, у тому числі щодо функціонування Заводу-виробника BMW Group, до м. Дінгольфінг (Німеччина). Ці обов`язки підтверджуються його посадовою інструкцією. Застосовані обмежувальні заходи значно ускладнюють можливість належного виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків у повному обсязі. У випадку, якщо ОСОБА_1 не зможе належним чином виконувати свої посадові обов`язки, останній втратить роботу і, як наслідок, втратить дохід, за допомогою якого погашається заборгованість, чим фактично буде ускладнено виконання рішення суду. 
Крім того ОСОБА_1 тривалий час обіймав посаду заступника Голови Харківської військової адміністрації та був включений до списків осіб, які були подані у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 року № 69. У цей період виїзд ОСОБА_1 з України здійснювався з урахуванням вимог, передбачених Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57. За останні 5 років ОСОБА_1 , який є батьком 3 дітей, незважаючи на відкриття виконавчого провадження № 63628701, введення режиму воєнного стану тощо, щонайменше 12 разів виїжджав за межі України та завжди повертався. Тобто сам факт перетину кордону не свідчить про намір ОСОБА_1 вибути за межі України з метою невиконання рішення суду. 
Вказані обставини у своїй сукупності спростовують критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам та дають підстави для висновку про наявність факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом. 
Також представник зауважив, що застосований захід триває більш ніж 3,5 роки, при цьому докази наміру заявника вибути за межі України з метою невиконання судових рішень відсутні. Виконання рішення суду прямо залежить від працевлаштування особи та наявності у неї регулярного доходу, а застосований захід може призвести до втрати ОСОБА_1 роботи, до втрати заробітку і як наслідок – до не можливості виконувати судове рішення.
Представник заявника просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 , встановлене ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2021 у справі № 643/18930/21 провадження № 6/643/451/21.
Ухвалою Салтівського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , установлене ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 05.11.2021 року у справі №643/18930/21, провадження №6/643/451/21.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Форінт» - Філатова Н.А. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу скасувати, та прийняте нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Скарга мотивована тим, що встановленні обставини постановою Полтавського апеляційного суду від 03.05.2023 у справі №643/18930/21 (тривале ухилення боржником від виконання зобов`язань, не виконання вимог ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче проведення», наявність реальної можливості ОСОБА_1 повністю чи частково виконати судове рішення, неодноразовий перетин кордону, утримання доходів із заробітної плати у межах виконавчого провадження, які були підставою для застосування заходів обмеження у праві боржника виїзду за межі України), не потребували повторному/додатковому доказуванню, у відповідності ч. 4 ст. 82 ЦПК України, під час розгляду заяви боржника про скасування тимчасово обмеження у праві виїзду за межі України. 
Проте, виходячи зі змісту оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції в порушення ч.2 та п. 1,7 ч. 3 ст. 2, ч.1,2. ст. 18, ч. 4 ст. 82 ЦПК України здійснено ревізію судового рішення (постанови Полтавського апеляційного суд від 03.05.2023 у справі №643/18930/21), ігноруючи встановленні ним обставини, надаючи власну оцінку тим же обставинам.
Впродовж періоду з дня винесення судом рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника, та по даний час, боржником не вчинено жодних дій направлених на виконання рішення суду, а навпаки, наявні обставини вчинення дій направлених на перешкоджання (ускладнення) виконання рішення суду, яким не надано оцінки судом під час постановлення оскаржуваної ухвали. 
До того ж, намагання створити тільки штучну уяву щодо нібито готовності погасити частину боргу у розмірі 50 000,00 дол. США, сплативши за весь час тільки 6 000,00 грн. (наприкінці червня 2025 року) та 13 000,00 грн. (після подачі даної заяви до суду) на рахунок приватного виконавця, не є тією суттєвою підставою для скасування заходів застосованих з метою виконання рішення суду, яке перебуває на примусовому виконані, за яким сума до стягнення складає 777 506,66 дол. США та 1 886 210,43 грн.
Слід звернути увагу, що з моменту відкриття ВП № 63628701 (16.11.2020), за яким сума до стягнення складає 777 506,66 дол. США та 1 886 210,43 грн., жодних погашень заборгованості стягувач не отримував, як у добровільному, так і у примусовому порядку. Також слід зазначити, що у даному випадку відсутність в межах виконавчого провадження оригіналу виконавчого документу, який був втрачений під час поштового пересилання (повернення) приватним виконавцем Цимбалом С.В. на адресу Дзержинського районного суду м. Харкова, взагалі не може бути підставою для скасування відповідного обмеження, оскільки виконавче провадження триває та рішення суду про стягнення заборгованості залишається не виконаним.
Боржник маючи значні кошти, які декларував не один рік, не спромігся здійснити жодних погашень на виконання рішення суду, але придбав у березні 2023 р. собі черговий коштовний годинник, маючи у власності інші годинники (Schaffhausen з корпусом із білого золота та Marine Chronograph зі сталевим корпусом). Крім того, слід звернути увагу, що суд першої інстанції, із наданої стягувачем публічної декларації встановив наявність у власності боржника три автомобіля, проте, зміст вказаної декларації не містить таких відомостей, а містить відомості про знаходження автомобілей у користуванні.
Якщо б дійсно боржник мав намір погасити заборгованість, він би це робив, але ОСОБА_1 не вчиняє жодних дій на виконання рішення суду при наявності реальної можливості його виконати, а намагається створити тільки штучну уяву щодо нібито готовності погасити частину боргу. Виходячи зі змісту оскаржуваної ухвали, остання ґрунтується виключно на припущеннях, що боржником погашається заборгованість, який має намір мирового врегулювання питання зі стягувачем, також має рухоме майно на яке можна звернути стягнення. Водночас, судом першої інстанції проігноровано той факт, що з боку боржника не надано жодної інформації (місцезнаходження готівкових коштів тощо), які б могли надати приватному виконавцю можливості звернути стягнення на таких вид майна, що має відповідний порядок (вилучення та зарахування їх на відповідний рахунок приватного виконавця з метою виконання рішення суду).
З моменту винесення рішення суду про тимчасове обмеження у праві виїзду відбулась тільки активізація дій з боку боржника направлених на перешкоджання виконання рішення суду (порушенні зобов`язання, визначені п.1 ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче проведення»), який не бажає його виконувати, вчиняючи в тому числі активні дії по переоформленню значних активів на близьких родичів та пов`язаних осіб, з метою – уникнути звернення стягнення на майно під час примусового виконання рішення суду.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції зазначив, що дотримуючись балансу між правами, гарантованими кожній особі статтею 33 Конституції України, та засадами судочинства, встановленими ст. 129-1 Конституції України, суд вважає, що застосований обмежувальний захід у вигляді тимчасового обмеження заявника у праві виїзду за межі України за умов встановлення майна, на яке може бути звернуте стягнення і яке боржник не приховує, відсутності відомостей про протидію виконавчому провадженню з боку боржника, вчинення дій на часткове погашення боргу та неодноразового перетинання кордону у бік виїзду з України, коли відповідне обмеження призупинялось державним виконавцем, з наступним поверненням до України на тепер не є заходом, пропорційним втручанню у приватне життя заявника та, навпаки, може не сприяти, а ускладнити виконання рішення суду з погляду на влаштування ОСОБА_1 на роботу, специфіка якої передбачає закордонні відрядження.
Таким чином суд вважає заяву вмотивованою, обставини, установлені під час розгляду заяви такими, що спростовують критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам та дають підстави для висновку про наявність факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, тому задовольняє заяву у повному обсязі.
Проте погодитись з такими висновками суду не можна.
Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.10.2013 у справі № 2-747/11, стягнуто солідарно на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суму заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 07-01-90-08 від 12.05.2008: 
- за кредитним договором № 010-2/07-01-0421-08 від 12.05.2008 в сумі 659240,59 доларів США, де сума заборгованості за кредитом 476254,17 доларів США, сума заборгованості за відсотками 182986,42 доларів США; 
- за кредитним договором № 010-2/07-01-0422-08 від 12.05.2008 в сумі 118266,07 доларів США, де сума заборгованості за кредитом 86165,77 доларів США, сума заборгованості за відсотками 32100,30 доларів США; 
- за кредитним договором № 010/2/07-01-0811-08 від 31.10.2008 в сумі 1527311,31 грн, де сума заборгованості за кредитом 986461,30 грн та сума заборгованості за відсотками 540850,01 грн; 
- за кредитним договором № 010-2/07-0812-08 від 31.10.2008 в сумі 473688,15 грн, де сума заборгованості за кредитом 312243,74 грн, сума заборгованості за відсотками 161444,41 грн, а всього у сумі 8215610,20 грн (т. 1, а.с. 110-117).
31.03.2014 на підставі зазначеного судового рішення Дзержинським районним судом м. Харкова виданий виконавчий лист № 2-747/11, який на тепер перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала С.В., виконавче провадження № 63628701 (т.1, а.с. 118, 119).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова віл 08.12.2017 замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» (т. 1, а.с. 120, 121). 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2021 у справі № 643/18930/21 (провадження № 6/643/451/21), задоволене подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Анатолійовича (відкрив виконавче провадження та здійснював виконавчі дії до передачі виконавчого провадження приватному виконавцю Цимбалу С.В.) про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України на строк до виконання зобов`язань за судовим рішенням, що виконується у виконавчому провадженні № 63628701 (т. 1, а.с. 13-15).
Постановою Полтавського апеляційного суду від 03.05.2023 ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2021 залишено без змін (т. 1, а.с. 150-155). 
У відповіді на запит від 29.08.2025 приватний виконавець Цимбал С.О. зазначив таке: 28.11.2023 зазначене виконавче провадження було закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист направлено поштовим відправленням до Дзержинського районного суду м. Харкова. 
08.05.2025 на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 у справі № 2-747/11 провадження 4-с/638/18/25, виконавче провадження № 63628701 стосовно боржника ОСОБА_1 відновлено. На виконання вказаної ухвали суду приватним виконавцем 09.05.2025 скасовано постанову про зняття арешту з коштів боржника від 28.11.2023 та накладено арешти на кошти та майно боржника.
12.05.2025 на виконання ухвали суду від 23.04.2025 скасовано постанову про знятті арешту з майна від 20.12.2023. 
13.05.2025 приватним виконавцем скасовано припинення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
16.05.2025 винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1, а.с. 16).
З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14.05.2025 № 19/39180-25 встановлено, що за період з 04.10.2020 до 31.01.2025 ОСОБА_1 12 разів виїжджав за межі України та повертався (т.1, а.с. 7-8).
Згідно з довідкою від 26.06.2025, ОСОБА_1 працює в ТОВ «БАВАРИЯ МОТОРС» з 06.05.2025, займає посаду Заступника директора з технічних питань, отримує заробітну плату (т. 1, а.с. 20). 
Відповідно до посадової інструкції заступника директора з технічних питань ТОВ «БАВАРИЯ МОТОРС», посада передбачає обов`язок відбуття у відрядження, у т.ч. за кордон (т. 1, а.с. 25-28).
Згідно із розрахунками заборгованості та довідкою Харківської обласної військової адміністрації за період з 01.04.2015 до 30.11.2016 з заробітної плати ОСОБА_1 утримано за виконавчим листом – 6923,59 грн, за період з 01.12.2016 до 05.11.2018 – 17095,46 грн, за період 2021 – 2023 років – 238552,01 грн. 
Згідно з копією квитанції, 13.08.2025 заявником перераховано на рахунок приватного виконавця за ВП № 63628701 – 9000 грн (т. 1, а.с. 94).
Крім цього, заявником запропоновано стягувачу в якості врегулювання майнових претензій відносно нього 50000 доларів США, що становить 2050000 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 07.07.2025 приватному виконавцю ОСОБА_4 відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа 2-747/11, виданого 31.03.2014 Дзержинським районним судом м. Харкова, ухвала не набрала законної сили (т. 1, а.с. 95-106).
З інформації про виконавче провадження установлено, що останнє відкрито 16.11.2020, у межах виконавчого провадження накладено арешти, у тому числі на кошти боржника, згідно з постановами від 16.11.2020, 11.12.2020, 09.06.2021, 11.06.2021. В наступному, 27.07.2021, 09.12.2021, 03.08.2023, 28.11.2023 постановами приватного виконавця арешт з майна боржника знятий; постановами виконавця від 09.05.2025 та 09.07.2025 арешт на майно накладений (т.1, а.с. 122-139). 
Крім того установлено, що судами неодноразово розглядалися спори між боржниками та приватними виконавцями і стягувачами щодо заборгованості, чинності договорів поруки, оскарження дій виконавців; стягувачем подані позови про визнання угод щодо відчуження майна ОСОБА_5 недійсними. Станом на момент розгляду цієї заяви рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.10.2013 набрало законної сили, виконавчі дії тривають, заборгованість боржниками у повному обсязі не погашена, але розмір заборгованості з 8215610,20 грн (загальна сума за рішенням суду) зросла до 34124764,79 грн, що вбачається з Інформації про виконавче провадження (т. 1, а.с. 138). 
Згідно щорічної декларації за 2024 рік, ОСОБА_1 задекларовано як особисту власність: три коштовні годинника, три автомобіля, готівкові кошти у доларах США та гривні, заробітна плата, доход від одержання спадщини та продажу майна. Право власності на об`єкти нерухомого майно у декларації відсутні.
Отже, ОСОБА_1 має офіційні доходи та рухоме майна, на яке можна звернути стягнення.
На письмову пропозицію ОСОБА_1 щодо мирного врегулювання спору та виконання рішення суду шляхом сплати 50000 доларів США, ТОВ «ФК «Форінт» у листі від 30.07.2025 відповіло заявнику, що запропонована сума погашення є неприйнятною через її розмір порівняно із розміром заборгованості (за наявності у ОСОБА_5 , які він декларує для погашення заборгованості), разом із тим стягувач відкритий до подальшого діалогу з питання мирного врегулювання за умови істотного збільшення запропонованої суми погашення заборгованості, що може забезпечити реальне виконання рішення суду (т. 2, а.с. 22, 23). 
З відповідей приватного виконавця Цимбала С.В. на запити ТОВ «ФК «Форінт» установлено, що на депозитному рахунку приватного виконавця обліковуються грошові кошти у розмірі 6000,00 грн, сплачені боржником ОСОБА_1 . За відрахуванням додаткових витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця на користь стягувача підлягає перерахуванню 4181,82 грн, кошти не перераховані через відсутність банківських реквізитів стягувача. Під час примусового виконання з боржника у період з 31.03.2023 до 26.12.2023 стягнуто 123647,78 грн, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження 28.11.2023 зазначені грошові кошти повернуті боржнику 03.01.2024. Крім того, на депозитному рахунку приватного виконавця Бабенко Д.А., діяльність якого зупинена, за даними АСВП обліковуються кошти у розмірі 45785,07 грн, які надійшли на рахунок як відрахування із заробітної плати боржника за період з 29.04.2021 до 31.01.2022, вказані грошові кошти сторонам не перераховувались, обліковуються на депозитному рахунку, після передачі виконавчого провадження не передавались приватному виконавцю Цимбалу С.В. (т. 2, а.с. 71-73).
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Статтею 6 зазначеного Закону встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, зокрема, коли громадянин ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Зважаючи на те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є спеціальною нормою, то воно застосовується на стадії виконання судових рішень.
Крім того, відповідно до положень ч. 5 вказаної статті суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
За приписами п. 5 ч. 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» визначено, що таке обмеження зберігається до виконання зобов`язання.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки недобросовісній поведінці боржника, який тривалий час не скеровує на виконання рішення суду вищевказану у відповіді приватного виконавця Цимбала С.В. значну суму грошових коштів, яка є доступною для боржника з цією метою, а тому у суду не було достатніх підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в межах виконавчого провадження № 63628701, яке відповідає закону та легітимній меті – ефективному виконанню рішення суду у розумні строки, та внаслідок цього є пропорційним тимчасовим обмеженням права боржника на вільне пересування.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для скасування заходів обмеження у праві виїзду за межі країни ОСОБА_1 встановлених ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 05.11.2021 року, тому оскаржувану ухвалу слід скасувати, а в задоволенні заяви відмовити.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, тому слід стягнути з ОСОБА_1 на користь скаржника судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2422,40 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» задовольнити.
Ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2025 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в межах виконавчого провадження № 63628701 залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форінт» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2422,40 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 09 лютого 2026 року.

Головуючий –         В.Б.Яцина.

Судді          Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.