Дата документу 14.01.2026 Справа № 331/2301/24

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 331/2301/24      Пр. № 22-ц/807/125/26	Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.  Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А. 
за участі секретаря Книш С.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: РАЙОННА АДМІНІСТРАЦІЯ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ПО ОЛЕКСАНДРІВСЬКОМУ РАЙОНУ, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з дитиною

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом(т.с.1 а.с.1-13), в якому просив:
- зобов`язати матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкод батьку  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та у її вихованні;
- визначити способи участі батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановити періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання батька, у наступному порядку:
- необмежене та безперешкодне спілкування з дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку; 
- можливість спільного відпочинку, з відвідування дитиною місця проживання батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступним графіком:
=- зимові канікули протягом 2 тижнів, у тому числі за межами України, з відвідуванням дитиною місця проживання батька; 
= весняні канікули протягом 1 тижня, у тому числі за межами України, з відвідуванням дитиною місця проживання батька; 
= літні канікули протягом 2 місяців, у тому числі за межами України, з відвідуванням дитиною місця проживання батька; 
= осінні канікули протягом 1 тижня, у тому числі за межами України з відвідуванням дитиною місця проживання батька;
У разі якщо дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається дистанційно, або взагалі не відвідує заклад освіти, визначити такі способи участі батька ОСОБА_3 вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : 
- з 01 квітня по 30 травня разом з батьком, у тому числі за межами України, з відвідуванням дитиною місця проживання батька;
- з 01 серпня по 30 жовтня разом з батьком, у тому числі за межами України, з відвідуванням дитиною місця проживання батька;
- з 01 грудня по 30 січня разом з батьком, у тому числі за межами України, з відвідуванням дитиною місця проживання батька.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що ОСОБА_3 є громадянином Іспанії, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . під`їзд А. квартира 14. двері D. та довідкою Відділу статистики міської ради Аліканте б/н від 24.09.2021 року. 
26 жовтня 2013 року між громадянином Іспанії, ОСОБА_3 , та Відповідачем - громадянкою України - ОСОБА_1 , в місті Гонконг, Китай, було укладено шлюб, про що, відділом реєстрації шлюбів Міської мерії Гонконгу було видано свідоцтво про шлюб N° НОМЕР_2 . 
Проживала родина в місті Гонконг, Китай, у зв`язку з місцем роботи Кабрера Хуерта Ігнасіо в компанії Н&М Hennes & Mauritz (Far East) Limited на посаді менеджера глобального виробництва в період з 1 березня 2013 року по 28 лютого 2021 року.
ІНФОРМАЦІЯ_5  у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилась спільна донька, ОСОБА_6 , про що 09 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області було складено відповідний актовий запис №987 та видано свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 . 
За бажанням ОСОБА_1 донька була народжена в Україні, а після її народження для кращого відновлення матері ОСОБА_1 , для залучення сторонньої допомоги щодо догляду за немовлям позивач та відповідач декілька місяців гостили у батьків позивача у Хмельницькій області.
Після народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьки не тривалий період часу проживали на території України, згодом проживали у Гонконг, Китай, але фактично, через 4 місяці після народження дитини припинили шлюбні відносини, і проживали окремо, однак за спільної згоди, їхня спільна донька ОСОБА_6 , перебувала під їхньою спільною опікою протягом робочих тижнів по черзі, а всі вихідні та святкові дні дитина проводила з батьком.
Батько працював у компанії Н&М Hennes & Mauritz (Far East) Limited , мати працювала моделлю та дизайнером, та подорожувала по світу, тому встановлений графік спільної опіки влаштовував обох з батьків, аж до 2021 року.
Позивач ОСОБА_3 оплачував апартаменти в яких проживала ОСОБА_1 , вартість який становила 42,500 гонконгських долара, що становить приблизно 5300 доларів США. 
Тобто, не зважаючи на фактичне припинення шлюбних відносин, батько у повній мірі виконував свій батьківський обов`язок, утримував матір та систематично брав участь у вихованні спільної доньки, допоки батько утримував відповідачку вона не перешкоджала йому в участі у вихованні дитини.
В грудні 2020 року ОСОБА_3 разом зі своєю донькою повідомивши про це матір - відповідача ОСОБА_1 , поїхав на різдвяні канікули до Іспанії, місто Аліканте.
Загальновідомий факт, що в 2020 та 2021 роках в світі була всесвітня епідемія COVID-19, так перебуваючи в Іспанії в розпал пандемії позивач з дочкою ОСОБА_6 були інфіковані COV1D-19 і не могли повернутися до Гонконгу досить тривалий час.
Крім того, в той же час ввели у Іспанії до травня 2021 року були введено надзвичайний стан, встановлені обмеження щодо пересування, авіаперевезення. 
Через неможливість повернутися до Гонконгу та виконання своїх робочих повноважень дистанційно, між ОСОБА_3 та його роботодавцем було прийнято спільне рішення про припинення трудових відносин між Кабрера Хуерта Ігнасіо та компанією Н&М Hennes & Mauritz (Far East) Limited з 28 лютого 2021 року.
У зв`язку з цим, ОСОБА_3 , оскільки фінансовий стан тимчасово змінився, та змінилися обставини, в яких вони проживали, не зміг надалі утримувати відповідачку та оплачувати її апартаменти, тому ним було прийнято рішення залишитися проживати в Іспанії, місто Аліканте, так як його донька добре володіє іспанською мовою, була адаптована до країни, мала родичів та друзів.
Мати дитини, ОСОБА_1 на той момент перебувала в Індонезії протягом 6 місяців (з жовтня 2020 року) та не була проти переїзду позивача разом з донькою в Іспанію для постійного проживання.
Після закінчення своєї роботи в Індонезії в червні 2021 року, ОСОБА_1 виявила бажання приїхати до Іспанії для відвідування своєї доньки.
Розуміючи необхідність участі матері в житті дитини, саме ОСОБА_3 ініціював процедуру запрошення відповідача ОСОБА_1 з датою закінчення терміну дії 15.09.2021 року - (через всесвітню пандемію COVID-19 в`їзд до Іспанії був обмежений), зустрів її в аеропорту та надав своє особисте житло для проживання.
ОСОБА_1 була не задоволена проживанням в місті Аліканте та хотіла переїхати в інше, більше місто з вищим рівнем життя та можливістю продовжити займатися модельним бізнесом.
Отже, у період часу з грудня 2020 року орієнтовно до вересня 2021 року, спільна донька ОСОБА_6 проживала разом із батьком ОСОБА_3 , перебувала на повному утриманні батька, батько займався питанням освіти та повного догляду за дитиною, що підтверджується листом Британської школи Аліканте (Королівський коледж) від 02 червня 2021 року про зарахування ОСОБА_6 до навчання. 
12 вересня 2021 року ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_6 виїхала з території Іспанії, не повідомивши про це батька, та з того моменту переховує дитину від батька та не дає їм бачитись, чим позбавляє, насамперед дитину ОСОБА_6 участі батька в житті дитини, завдає дитині моральної шкоди.
Можливо, такі дії відповідачки пов`язані з тим, що ОСОБА_3 припинив повне утримання відповідачки ОСОБА_1 , як це було до цього.
13 вересня 2021 року Кабрера Хуерта Ігнасіо о 00 годині 43 хвилин звернувся до Генерального управління поліції Міністерства внутрішніх справ, підрозділ Аліканте (Центральне управління внутрішніх справ) із заявою в поліцію № 12183/21 з приводу зникнення дитини. 
У зв`язку з тим, що мати раптово обірвала спілкування батька з дитиною, заблокувала телефони та усі соціальні мережі, не відповідає на повідомлення, з вересня до 2021р. і до цього часу, позивач вживав усіх можливих заходів щоб захистити своє право на спілкування з дитиною, а також право дитини на участь батька у її житті.
У листопаді 2023 року ОСОБА_3 , дізнався про те, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває справа №331/6707/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.
За майже три роки, з того часу (вересень 2021 р.) як мати ОСОБА_1 фактично викрала дитину ОСОБА_7 , лише під час судового засідання у справі №331/6707/21, яке відбулося 03 квітня 2024 року в режимі відеоконференцїї, батько ОСОБА_3 зміг побачити дитину ОСОБА_7 , та привітати її з днем народження, який був напередодні 01 квітня 2024р.
Отже, як вбачається із наведеного, ОСОБА_1 систематично здійснює перешкоди у спілкуванні батьку, з дитиною та перешкоджає батьку в участі у її вихованні.
Оскільки, у провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, перебувала на розгляді справа про визначення місця проживання дитини, в межах якої Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському районі, як орган опіки та піклування, здійснив обстеження побутових умов та склав Акт обстеження умов проживання відповідача та дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від 17.05.2022 року.
29 грудня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління поліції в Запорізькій області із заявою про викрадення дитини у якій просив: з`ясувати чи проживає і чи проживала взагалі дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресами: АДРЕСА_2 або АДРЕСА_3 ; з`ясувати місцезнаходження, перебування та умови проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
29 грудня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському районі, як органу опіки та піклування, з заявою про встановлення графіку побачень дитини з батьком, де звертав увагу Органів опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському районі про перешкоди у спілкуванні з дитиною, що здійснює ОСОБА_1 та з проханням у найкоротші строки встановити порядок побачення батька з малолітньою дитиною ОСОБА_5 . Просив провести бесіду з матір`ю ОСОБА_1 щодо припинення з її боку вчинення лій, які перешкоджають участі батьку у вихованні спільної малолітньої дитини.
13 січня 2024 року від Запорізького районного управління поліції, Відділення №2 Головного управління поліції в Запорізькій області було отримано лист відповідь на подану заяву про викрадення дитини, в якій зазначено наступне: " ОСОБА_1 повідомила, що через близькість м. Запоріжжя до зони бойових дій, вона разом з дитиною ОСОБА_5 , поїхали з м. Запоріжжя, та на теперішній час знаходяться у батьків, Хмельницька область. м. Городок.
15 лютого 2024 року від Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському районі було отримано лист відповідь, де зазначено наступне: “ Представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснили виходи за вказаною адресою, проте двері помешкання ніхто не відчинив, на залишене запрошення ніхто не з`явився, та не телефонував, тому з`ясувати чи проживає на даний час в помешканні малолітня ОСОБА_3 - ОСОБА_8 не вдалося. За даних обставин районної адміністрація не має правових підстав для розгляду заяви про встановлення графіку побачень батька з дитиною. ”
05 березня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Городоцької міської ради Хмельницької області, як органу опіки та піклування, із заявою про встановлення графік побачень, 29 березня 2024 року від Городоцької міської ради Хмельницької області було отримано лист відповідь де зазначено наступне: “В ході вивчення питання було встановлено, що громадянка ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_4 не проживають. Сусіди повідомили, що за даною адресою громадянки ОСОБА_1 та її доньки вони не бачили. Згідно довідки відділу освіти, молоді та спорту Городоцької міської ради малолітня ОСОБА_6 у підпорядкованих закладах освіти станом на 25.03.2024 року не числиться. Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_9 повідомив, що донька та онука з ним не проживають, місця їх перебування він не назвав та зазначив, що спілкується із донькою по телефону. "
У зв`язку з цим, адвокат Кухарчук Анна Юріївна в інтересах Кабрера Хуерта Ігнасіо направила адвокатський запит до ОСОБА_1 та до представника ОСОБА_1 - адвоката Шумського Ігора Васильовича, з проханням повідомити інформацію про місце проживання дитини ОСОБА_5 та повідомити інформацію про те, де навчається дитина. 
08 квітня 2024 р. адвокат Шумський Ігор Васильович надав відповідь, в якому посилаючись на конфіденційність запитуваної інформації, повідомив про те що не може надати інформацію та документи, відповіді від матері ОСОБА_1 - не надійшло.
Отже, мати систематично надає неправдиву інформацію і суду, і органам опіки та піклування і правоохоронним органам, з метою заплутати, збити з пантелику, що у своїй сукупності свідчить про умисні перешкоди з боку матері щодо участі батька у спілкуванні та вихованні дитини.
Кабрера Хуерта Ігнасіо володіє нерухомістю в місті Аліканте, Іспанія, що підтверджується Довідкою з реєстру власності Аліканте №7088535, Довідкою з реєстру власності Аліканте №7088537, Довідкою з реєстру власності Аліканте №7088539. Має стабільний та самостійний дохід та увесь час вчиняє дії для забезпечення дитині ОСОБА_6 найкращих умов життя, необхідних для повноцінного розвитку дитини, що підтверджується Довідкою про відкритий рахунок та кошти на ньому у банку «БАНКО БІЛЬБАО БІСКАЯ АРГЕНТАРІА С.А.» BANCO BILBAO VIZCAYA ARGENTARIA, S.A. 
Батько піклувався про дитину ОСОБА_6 - ОСОБА_10 всебічно сприяв її фізичному, інтелектуальному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку, влаштував дитину на навчання, коли дитина ОСОБА_6 проживала в Іспанії, що підтверджується листом Британської школи Аліканте (Королівський коледж) від 02 червня 2021 року про зарахування ОСОБА_6 до навчання, до доданий до даного позову.
Кабрера ОСОБА_11 - батько дитини відзначається надзвичайною відповідальністю, яка проявляється у всіх аспектах батьківства, що підтверджується наступним.
Згідно із характеристикою Кабрера Хуерто Ігнасіо від ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) визначено: «Однією з найбільш похвальних рис Ігнасіо є його непохитна відданість етичним принципам та людським цінностям, а також відповідальність. Крім професійних досягнень ОСОБА_14 , я хочу відзначити, що він має сімейні цінності, гідні похвали. Я особисто спостерігав, наскільки ОСОБА_14 є відданим своїй доньці ОСОБА_15 , який міцний зв`язок їх пов`язує. Для ОСОБА_14 сім`я завжди у пріоритеті, він виділяє багато часу на те, щоб створити сприятливе середовище, сповнене любові. Те. як Ігнасіо підтримує міцні сімейні цінності, справило глибокий вплив і на моє власне життя. Ігнасіо був для мене джерелом знань щодо того, як досягти балансу професійних та особистих зобов`язань, і надавав мені безцінні поради, завдяки яким я зміг зміцнити і встановити глибший зв`язок з моєю власною родиною. Його непідробна турбота про благополуччя і щастя його близьких проявляється не тільки в його словах, але і в його діях, що робить його зразком для наслідування в сфері сімейних цінностей ”.
Відповідно до характеристики Кабрера Хуерто Ігнасіо від ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) визначено: “ ОСОБА_18 був моїм сусідом у Гонконзі протягом 7 років з 2013 по 2020 роки. За цей час у нас склалися міцні дружні стосунки. Він є прикладом для наслідування як людина з високими моральними цінностями та етичними принципами, а також чудовий батько для своєї доньки ОСОБА_15 . Мій молодший син ОСОБА_19 приблизно такого ж віку, що й ОСОБА_15 , тому ми проводили багато часу разом,з різними видами дозвілля - відвідували дитячий клуб, плавали в басейні, робили барбекю на пляжі, ходили на піші прогулянки по Гонконгу. Пан ОСОБА_14 завжди дуже піклувався про свою доньку ОСОБА_15 , проводив з нею більшу частину свого вільного часу, грався з нею та виховував ї, як люблячий батько. Ізабель займалася балетом, плаванням, іспанською мовою. зростала впевненою в собі дитиною з сильною підтримкою батька. На ранніх етапах пандемії, коли школи були закриті, пап Ігнасіо контролював шкільні онлайн заняття Ізабель. допомагав їй вчасно виконувати завдання, та сам навчав її. Я можу поручитися за те, що пан ОСОБА_14 був головною підтримкою та взірцем Ізабель, демонструючи їй непорушні сімейні цінності та піклуючись про її потреби».
Згідно із характеристикою Кабрера Хуерто Ігнасіо від керівника відділу кадрів, міжнародне постачання «Ейч енд Ем Хеннес енд Мауріц (Фар Іст) Лімітед» (H&M Hennes &атр; Mauritz (Far East) Limited) Анна Риделл (Anna Rydell) визначено: "Ігнасіо незмінно демонстрував такі якості, як відданість справі, надійність та високу трудову етику. Його турбота про підпорядкованих йому працівників та колег ідеально відповідала принципам дотримання людських цінностей, на яких ґрунтується наша корпоративна культура. Як керівник, Ігнасіо виявляв чесність і здатність налагоджувати позитивні відносини між людьми, що значною мірою сприяло успіху нашої команди ”
Отже, безпідставно створювані матір`ю ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_3 та дитини ОСОБА_6 протягом тривалого часу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, що для позивача є неприпустимим та негативно впливає на виховання дитини, порушує права та інтереси і дитини і батька.
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Жукову О.Є. (т.с.1 а.с.124-125). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.129-130) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження, зобов`язано РАЙОННУ АДМІНІСТРАЦІЮ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ПО ОЛЕКСАНДРІВСЬКОМУ РАЙОНУ надати до суду висновок щодо способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На виконання ухвали суду, РА ЗМР по ОЛЕКСАНДРІВСЬКОМУ РАЙОНУ, відповідно до листа №1173/01-19/20.01-1639 від 05.07.2024 року, надано на адресу суду висновок районної адміністрації, як органу опіки та піклування, щодо способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5  (т.с.1 а.с.155-158). Ухвалою суду першої інстанції від 06.09.2024 року (т.с.2 а.с.123-125) клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено, витребувано у відповідача ОСОБА_1 докази: інформацію, що стосується дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: місце проживання, країна, місто, вулиця, будинок, квартира, навчальний заклад; інформація про навчальні заклади усі: назва, країна знаходження, місто, форма навчання, графік навчання, розклад; графік: режим навчання, відпочинку, дозвілля, інформація про гуртки, назва, час відвідування, форма відвідування. Ухвалою суду першої інстанції від 07.10.2024 року (т.с.2 а.с.153-156) заяву представника позивача ОСОБА_4 про відвід судді Жукової О.Є. по цій справі задоволено. Справу за вищезазначеним позовом передано до канцелярії Жовтневого районного суду м.Запоріжжя для вирішення питання про передачу іншому судді, у порядку, вставленому ст.33 ЦПК України. В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Фісун Н.В. (т.с.1 а.с.166-166а). Ухвалою суду першої інстанції від 08.10.2024 року (т.с.2 а.с.168) витребувано з МІНІСТЕРСТВА СОЦІАЛЬНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ інформацію з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб щодо адреси проживання: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_5 ; витребувано з ГОЛОВНОГО ЦЕНТРУ ОБРОБКИ СПЕЦІАЛЬНОЇ ІНФОРМАЦІЇ ДЕРЖАВНОЇ ПРИКОРДОННОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ інформацію про те, чи перетинали державний кордон України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_5 . На виконання вищезазначеної ухвали суду, відповідно до листа № 23781/0/2-24/3 від 16.10.2024 МІНІСТЕРСТВА СОЦІАЛЬНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ (т.с.2 а.с.185), станом на 09.10.2024 року в ЄІБД ВПО про запитувану особі міститься така інформація: ОСОБА_1 (громадянка України, жінка), РНОКПП НОМЕР_4 , місце народження: Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, дата ІНФОРМАЦІЯ_7 , особа зареєстрована та фактично проживала: АДРЕСА_6 , адреса листування та фактичного проживання: АДРЕСА_7 з 02.05.2023 року. На виконання вищезазначеної ухвали суду, відповідно до листа № 19-73851/18/24-Вих від 25.10.2024 ГОЛОВНОГО ЦЕНТРУ ОБРОБКИ СПЕЦІАЛЬНОЇ ІНФОРМАЦІЇ ДЕРЖАВНОЇ ПРИКОРДОННОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ (т.с.2 а.с.187), надіслано витяг з наявною у цій Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 24.02.2022 по 25.10.2024 зазначеною особою: 30.04.2023, в`їзд, ОСОБА_1 , 24 ХЕЛМ-КИЇВ, 10.01.2024, виїзд, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Ухвалою суду першої інстанції від 29.10.2024 року (т.с.2 а.с.188) цивільну справу за вище зазначеним позовом передано до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку, передбаченому, статтею 33 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 07.11.2024 року (т.с.2 а.с.208-209) (суддя Фаловська І.М.) у визначенні підсудності справи за вищезазначеним позовом відмовлено, справу №331/2301/24 повернуто до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. 
Ухвалою суду першої інстанції від 19.11.2024 року (т.с.2 а.с.217) задоволено самовідвід судді Фісун Н.В. у цій справі. Справу передано до канцелярії суду для виконання вимог процесуального закону відповідно до ч.3 ст.14 ЦПК України. В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Скользнєву Н.Г. (т.с.2 а.с.218-219). Ухвалою суду першої інстанції від 21.11.2024 року (т.с.2 а.с.220-221) справу за вищезазначеним позовом прийнято до провадження, призначено розгляд справи у підготовче судове засідання. Ухвалою суду першої інстанції від 10.12.2024 року (т.с.2 а.с.240-241) підготовче провадження у цій справі закрито, справу призначено до розгляду. Ухвалою суду першої інстанції від 03.04.2025 року (т.с.3 а.с.67-69) задоволено самовідвід судді Скользнєвої Н.Г. у цій справі. Справу передано до канцелярії суду для виконання вимог процесуального закону відповідно до ч.3 ст.14 ЦПК України. В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Яцун О.О. (т.с.3 а.с.71-72). Ухвалою суду першої інстанції від 07.04.2025 року (т.с.3 а.с.74-76) заяву судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Яцун О.О. про самовідвід від розгляду цієї цивільної справи задоволено. Справу передано до канцелярії суду для повторного визначення судді у порядку, передбаченому ч.1 ст.33 ЦПК України. В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Світлицьку В.М. (т.с.3 а.с.78-79). Ухвалою суду першої інстанції від 09.04.2025 року (т.с.3 а.с.81) заяву судді Світлицької В.М. про самовідвід задоволено. Матеріали справи за вищезазначеним позовом передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Антоненка М.В. (т.с.3 а.с.82-83). Ухвалою суду першої інстанції від 10.04.2025 року (т.с.3 а.с.84-86) справу за вищезазначеним позовом прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження.
25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (ч.3 ст.82 ЦПК України).
Ухвалою суду першої інстанції від 15.05.2025 року (т.с.3 а.с.119-121) клопотання представника відповідача про опитування дитини під час розгляду справи у цій справі задоволено; опитування малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в цивільній справі № 331/2301/24 провести в судовому засіданні в присутності психолога – кандидата психологічних наук, доцента кафедри спеціальної освіти Національного університету «Запорізька політехніка» – Семенцової Оксани Миколаївни; психологу при собі мати підтверджуючі документи на право займатись діяльністю за фахом у сфері психології; зобов`язано відповідача ОСОБА_1 забезпечити в судове засідання явку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для заслуховування думки дитини з приводу заявлених вимог.
Ухвалою суду першої інстанції від 15.05.2025 року (т.с.3 а.с.122-123) клопотання представника позивача Кабрера Хуерта Ігнасіо, адвоката Кухарчук Анни Юріївни – у цій справі задоволено, залучено до участі у цій справі третю особу: Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування.
Ухвалою суду першої інстанції від 15.05.2025 року (т.с.3 а.с.124) призначено справу за вищезазначеним позовом до судового розгляду по суті.
Рішенням Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2025 року (т.3 а.с.203-228), з урахуванням ухвали суду від 10.09.2025 року про виправлення описки (т.4 а.с.60-61), позов позивача у цій справі задоволено частково.
Визначено такі способи участі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні та спілкуванні з його малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , враховуючи стан здоров`я дитини та особисте бажання, а саме:
-спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_5 за допомогою технічних засобів телекомунікаційного зв`язку (телефонного, поштового, інтернет-програмного, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між учасниками) щодня за бажанням дитини у період часу з 18:00 години до 21:00 години, за виключенням часу зайнятості дитини у навчальному процесі, часу відвідування гуртків, секцій тощо;
-зобов`язано ОСОБА_1 надавати ОСОБА_3 актуальну інформацію про перебування, проживання, навчання, номери засобів зв`язку доньки, ОСОБА_5 , особисто на наступний день з дня настання таких обставин;
- можливість спільного відпочинку, з відвідування дитиною Кабрера Хуерта-Скрипнюк Ізабель місця проживання батька ОСОБА_3 , за таким графіком:
= зимові канікули протягом 1 тижня, у тому числі за межами України, з можливістю відвідуванням дитиною за її бажанням місця проживання батька;
= весняні канікули протягом 1 тижня, у тому числі за межами України, з можливістю відвідуванням дитиною за її бажанням місця проживання батька;
= літні канікули протягом 2 тижнів, у тому числі за межами України з можливістю відвідуванням дитиною за її бажанням місця проживання батька;
= осінні канікули протягом 1 тижня, у тому числі за межами України, з можливістю відвідуванням дитиною за її бажанням місця проживання батька. 
В решті вимог відмовлено в зв`язку з їхньою безпідставністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Позивач та третя особа із вищезазначеним рішення суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с.4 а.с.27-41) просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, відмовивши в задоволенні позовних вимог, стягнути понесені судові витрати.
В автоматизованому порядку 19.08.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кухаря С.В. та Полякова О.З. (т.с.4 а.с.47). Ухвалою апеляційного суду від 19.08.2025 року (т.с.4 а.с.48) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 02.09.2025 року (т.с.4 а.с.51). Ухвалою апеляційного суду від 03.09.2025 року (т.с.4 а.с.52) вищезазначену цивільну справу із апеляційною скаргою у цій справі повернуто до суду першої інстанції для усунення недоліків.
Додатковим рішенням Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2025 року (т.с.4 а.с.79-84) стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.
24.09.2025 року (вх.№ 14004) (т.с.4 а.с.89) справу повернуто на адресу апеляційного суду. Ухвалою апеляційного суду скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (т.с.4 а.с.90), які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк (т.с.4 а.с.93-95). В автоматизованому порядку 08.10.2025 року (т.с.4 а.с.96-97) суддями Онищенко Е.А. та Трофимовою Д.А. замінено суддів Кухаря С.В. та Полякова О.З. у зв`язку із тривалою відпусткою останніх. Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 08.10.2025 року (т.с.4 а.с.98), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.4 а.с.99), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.
Позивач та третя особа не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Ухвалою апеляційного суду (т.с. 4 а.с. 125) розгляд цієї справи призначено в режимі відеконференції в порядку задоволення клопотання представника позивача (т.с. 4 а.с. 115-124).
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі сторони додатково через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (т.с. 4 а.с. 111-114), всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представників сторін - адвокатів: позивача Кабрера Хуерта Ігнасіо – Кухарчук А.Ю. в режимі відеоконференції (т.с. 4 а.с. 122) та відповідача   ОСОБА_1 – Єренка Д.В. в залі суду (т.с. 4 а.с. 43), клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
Представник третьої особи - РАЙОННОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ПО ОЛЕКСАНДРІВСЬКОМУ РАЙОНУ Романенко О.О. подала апеляційному суду заяву (т.с. 4 а.с. 127-129), в якій просила розглядати дану справу без участі представника третьої особи у зв`язку з робочим навантаженням. 
В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву третьої особи задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності представників сторін - адвокатів: позивача Кабрера Хуерта Ігнасіо – Кухарчук А.Ю. в режимі відеоконференції (т.с. 4 а.с. 122) та відповідача   ОСОБА_1 – Єренка Д.В. в залі суду (т.с. 4 а.с. 43).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, та зокрема:
- представника позивача Кабрера ОСОБА_20 – адвоката Кухарчук А.Ю., яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що позивач, як батько, не бачив своєї доньки ОСОБА_15 , 2014 р.н., з вересня 2021 року та йому не відомо місце знаходження останньої на теперішній час, оскільки мати дитини – відповідач у цій справі, не повідомляє батькові місця знаходження дитини, перешкоджає батькові у спілкуванні з донькою, тисне на дитину, остання, навіть, надавала неправдиві відомості про своє місце знаходження суду першої інстанції у цій справі під час відеозв`язку; раніше у доньки був паспорт громадянки Іспанії, здається; чи має (не має) донька громадянства двох країн – Іспанії та України – їй не відомо;рішення суду, яке батько отримував в Іспанії, він ще не звертав до примусового виконання в Україні, не хоче травмувати доньку; рішення суду України про визначення місця проживання доньки із матір`ю, яке набрало законної сили лише у 2024 році, батько на теперішній час оскаржує в касаційному порядку у Верховному Суді, дія останнього на час перегляду справи Верховним Судом не зупинялась; оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у цій справі права дитини та матері не порушені, оскільки спілкування та зустрічі з батьком були визначені за наявності бажання дитини на це, а також були захищені права батька; 
- представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Єренка Д.В., який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що у цій справі відповідачем оскаржується лише рішення суду першої інстанції, про додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі стороні відповідача відомо; останнє у цій справі відповідачем в апеляційному порядку не оскаржується, відповідач належним чином повідомлена про дане судове засідання через нього, як представника; клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційним судом відповідач не заявляє; відповідач у цій справі – мати дитини ОСОБА_1 не чинить перешкод позивачу - батьку ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою ОСОБА_15 , 2014 р.н.; відповідач ОСОБА_1 дійсно на теперішній час перебуває за кордоном, але повідомити її конкретне місце знаходження – країну та адресу він не може, але мати там перебуває вже без доньки ОСОБА_15 , 2014 р.н., яку вона свого часу привезла до своєї матері у Хмельницьку область України, де донька мешкає вже понад рік по теперішній час, конкретну адресу місце проживання доньки в Хмельницькій області України повідомити не може, але вона наявна у матеріалах цієї справи; мати оформлювала доньці громадянство України останнім часом;
перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав. 
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача частково у цій справі при вищевикладених обставинах, керувався ст.ст. 7,19,141,150,153,155,157,159 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 12 - 13, 81, 89, 141, 244, 263-265,268,354 ЦПК Українита виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
На підтвердження позовних вимог стороною позивача надано суду першої інстанції наступні письмові докази: - паспорт Кабрера Хуерта Ігнасіо № НОМЕР_1 (копія - т.с.1 а.с.20); - довідку Відділу статистики міської ради Аліканте б/н від 24.09.2021 року (копія - т.с.1 а.с.21-22); - копію свідоцтва про шлюб № НОМЕР_5 з нотаріальним перекладом (т.с.1 а.с.23-26); - паспорт ОСОБА_1 (копія - т.с.1 а.с.27-29); - довідку Н&М Hennes & Mauritz (Far East) Limited про місце роботи від 11 листопада 2021 року видана Кабрера Хуерта Ігнасіо (копія - т.с.1 а.с.31-33); - свідоцтво про народження ОСОБА_5 , серія НОМЕР_3 від 09 квітня 2014 року (копія - т.с.1 а.с.34); - ліцензійну угоду на суму НК$ 42,500 за проживання в апартаментах в період з 01 червня 2019 року по 01 червень 2020 року (копія - т.с.1 а.с.35); - ліцензійну угоду на суму НК$ 41,500 за проживання в апартаментах в період з 01 червня 2020 року по 01 грудня 2020 року (копія - т.с.1 а.с.36); - Роздруківку новин з електронних ЗМІ https://www.dw.com/uk/nadzvvchainYi-stan-v-isDanii-prodovzhvlv-na-shist-misiatsiv/a-55438683 https://www.ukrinform.ua/rubric-world/3256863-ispania-prodovzila-karantinni-obmezenna-na-vizd -inozemciwhtml ( копія - т.с.1 а.с.37-41); - лист Британської школи Аліканте (Королівський коледж) від 02 червня 2021 року про зарахування Ізабель ОСОБА_5 до навчання (копія - т.с.1 а.с.42-50);- заяву Кабрера Хуерта Ігнасіо в поліцію № 12183/21 з перекладом (копія - т.с.1 а.с.51-60); - акт обстеження умов проживання, складеного представниками відділу по Олександрійському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, 24.01.2022 №05-08/82 (копія - т.с.1 а.с.61); - висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від 17.05.2022 року (копія - т.с.1 а.с.62-64); - заяву про викрадення житини від 29.12.2023 року та відповідь від 09.01.2024 ЗРУП № 2 ГУНП (копія - т.с.1 а.с.65-70); - заяву про встановлення графіку побачень дитини з батьком до органів опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському районі та письмова відповідь (копія - т.с.1 а.с.71-77);- листи Городоцької міської ради Хмельницької області від 29.03.2024 р., 26.03.2024 р. (копії - т.с.1 а.с.85,86); - адвокатський запит від 29 березня 2024 року та відповідь від 08.04.2024 року (копія - т.с.1 а.с.87-91); - довідку з реєстру власності Аліканте №7088535, Довідки з реєстру власності Аліканте №7088537, Довідки з реєстру власності Аліканте №7088539 (копія - т.с.1 а.с.92-110); - довідку про відкритий рахунок та кошти на ньому у банку «БАНКО БІЛЬБАО БІСКАЯ АРГЕНТАРІА С.А.» BANCO BILBAO VIZCAYA ARGENTARIA, S.A. мовою оригіналу з нотаріально завіреним перекладом на українську мову (копія - т.с.1 а.с.111-113); - характеристику ОСОБА_3 від ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) мовою оригіналу з нотаріально завіреним перекладом на українську мову (копія - т.с.1 а.с.114-116); - характеристику ОСОБА_3 від ОСОБА_16 ( ОСОБА_21 ) мовою оригіналу з нотаріально завіреним перекладом на українську мову (копія - т.с.1 а.с.117-119); - характеристику Кабрера Хуерта Ігнасіо від керівника відділу кадрів, міжнародне постачання «Ейч енд Ем Хеннес енд Мауріц (Фар Іст) Лімітед» (Н&атр;М Hennes &атр; Mauritz (Far East) Limited) Анна Риделл (Anna Rydell) мовою оригіналу з нотаріально завіреним перекладом на українську мову (копія - т.с.1 а.с.120-121);
Згідно із психологічним висновком дитячо-батьківських відносин в сімейному конфлікті (дати дослідження: 29.04-7.05.2024) рекомендовано: сприяти налагодженню емоційного контакту дівчинки з батьком, щоб надалі, в дорослому житті, сформувати повноцінні і гармонійні стосунки з протилежною статтю в майбутньому; надати можливість батькові взаємодіяти з донькою, без перешкод, щоб розвиватися, як цілісна особистість без психічних травм та комплексів (т.с.3 а.с.179-191). 
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що вищенаведеними доказами підтверджено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 від 09.04.2014 року.
01.04.2024 року ОСОБА_5 виповнилося 10 (десять) років.
З пояснень сторін вбачається, що позивач ОСОБА_3 проживає в Іспанії, а його донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час вирішення справи у суді проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за межами України, що визнається та не заперечується сторонами у справі (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).
В судовому засіданні вивчено та оголошено висновок районної адміністрації, як органу опіки та піклування, щодо способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.с.1 а.с.155-158).
У висновку зазначено, що Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, виконуючи функції органу опіки та піклування, повідомляє, що на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, які відбулися 29.05.2024 та 19.06.2024, розглянуто ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2024 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з дитиною, якою суд зобов`язав Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району надати суду висновок щодо способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно вимог статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пункт 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Згідно законодавства України, а також на підставі пункту 1.1. Положення про районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському, Дніпровському, Заводському, Комунарському, Олександрівському, Хортицькому, Шевченківському району, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 07.12.2022 № 76 районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району є виконавчим органом Запорізької міської ради в районі міста (Олександрівському); на підставі пункту 4.21. Положення функції органів опіки та піклування в межах міста Запоріжжя виконують районні адміністрації Запорізької міської ради по відповідним районам міста, які залучаються у якості третіх осіб при розгляді справ про участь одного з батьків у вихованні дитини. Отже повноваження районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, як органу опіки та піклування поширюються виключно на територію Олександрівського району м. Запоріжжя. З метою захисту прав дитини та на виконання ухвали суду у справі про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з нею питання про надання суду висновку органу опіки та піклування щодо визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району. Кабрера Хуерта Ігнасіо та ОСОБА_1 були запрошені на засідання Комісії. Кабрера ОСОБА_20 відповідно до наявних документів та інформації, що міститься в позовній заяви проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Батько в особі представника, адвоката Кухарчук Анни, просив засідання комісії провести в режимі відеоконференції за його участі, а також участі адвоката Кухарчук Анни Юріївни, та перекладача, ОСОБА_22 . Надав письмові пояснення. ОСОБА_1 повідомила, що з донькою вимушено перебуває за межами України. Надала письмові пояснення. Комісія врахувала перебування обох сторін за межами України, той факт, що причина їх відсутності на засіданні комісії є поважною, прийняла рішення про розгляд питання за наявними матеріалами судової справи та поясненнями наданими обома сторонами. Комісія ознайомилась з документами, поданими до суду батьком, ОСОБА_3 ; ознайомились з письмовими поясненнями батька, Кабрера Хуерта Ігнасіо, які надійшли на адресу відділу по Олександрівському району , служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 13.06.2024; опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради не є уповноваженим органом у вирішенні вказаного спору. Приймаючи до уваги викладене, керуючись вимогами законодавства України про рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, ч. 4-5 ст. 19, ч. 1-3 ст. 157, ст. 159 Сімейного кодексу України, враховуючи вік дитини, стосунки, що виникли між батьками, той факт, що органу опіки та піклування достеменно не відомо місце перебування дитини, неможливість виконання вимог статті 19 Сімейного кодексу України, за даних обставин складання обґрунтованого та такого, що відповідає інтересам дитини, висновку щодо способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є неможливим. 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року (справа № 331/6707/21; провадження № 2/331/1061/2024): задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини; стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 ; визначено місце проживання малолітньої дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю, громадянкою України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. 
Аналізуючи зміст вищенаведеного судового рішення, яке набрало законної сили, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що воно є преюдиційним до предмету даного провадження, оскільки встановлені в ньому правовідносини безпосередньо стосуються права малолітньої дитини ОСОБА_5 на проживання з одним із батьків – матір`ю ОСОБА_1 .
В судовому засіданні сторони в обґрунтування своєї позиції кожен окремо посилались на рішення № 000013/2024 від 23.01.2024 р. Провінційного суду Аліканте. Четвертий відділ. Справа № 1432/23 (Іспанія).
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону «Про міжнародне приватне право», якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, вважається, що вона існує, оскільки не доведено інше.
Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
Згідно з ч.1 ст. 390 ЦПК України,рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Згідно ч. 2 ст. 390 ЦПК України вважається, що принцип взаємності існує, якщо тільки не доведено інше. Таким чином, принцип взаємності означає, що рішення суду певної держави повинно визнаватись та виконуватись в України, якщо тільки не має доказів того, що рішення українських судів не визнаються і не можуть бути виконані на території такої держави.
Відповідно до ст. 399 УПК України, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» рішення про розірвання шлюбу є таким, яке не потребує виконання.
Оскільки між Україною та Іспанією не укладено договору про правову допомогу, то рішення суду Іспанії визнається в Україні за принципом взаємності і відсутність двостороннього Договору із Іспанією не може бути підставою для невизнання рішення.
Статтею 471 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Відповідно до статті 472 ЦПК України, клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.
До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
З наведених норм чинного законодавства слід, що легалізація рішення іноземного суду в Україні здійснюється шляхом подачі відповідного клопотання до суду.
Як слід з наданих суду письмових доказів, ОСОБА_3 з клопотанням до суду в порядку ст.ст. 472 - 473 ЦПК України про визнання рішення № 000013/2024 від 23.01.2024 р. Провінційного суду Аліканте, не звертався. 
Тобто, стороною позивача не дотримана встановлена законом процедура легалізації рішення іноземного суду в Україні, в зв`язку з чим, суд не приймає до уваги факти та обставини, викладені у вищевказаному рішенні. 
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 90 ЦПК України визначено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Також, у постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі.
Аналогічна правова позиція також викладена у постанові КЦС ВС від 25 липня 2019 року у справі № 761/15172/17-ц; постанові КЦС ВС від 18 грудня 2018 року у справі № 610/2531/17; постанові КЦС ВС від 23 травня 2018 року у справі № 761/15172/17-ц.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
В порядку ст.232 ЦПК України в судовому засіданні було опитано малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка пояснила, що їй зручніше відповідати на запитання українською мовою, дитина зазначила, що навчається школі «Оптіма» в п`ятому класі та має друзів з якими, також, спілкується онлайн, зараз вона проживає з матір`ю за межами України. Дитина зазначила, що до цього певний час мешкала разом із батьком в Іспанії, однак він не давав можливості спілкуватися із мамою та не приділяв їй належної уваги, більше часу вона проводила з бабусею. Ізабель ОСОБА_5 зазначила, що не дуже бажає спілкуватись з батьком, але буде це робити, якщо в цьому є необхідність. 
При з`ясуванні думки дитини судом першої інстанції зважено на те, що перебування дитини у суді, яка не досягла 14 років, завжди є стресогенною для неї подією та вкрай малоефективною процедурою отримання інформації для встановлення об`єктивної істини, а також, що оцінка малолітньою дитиною сторін поведінки своїх батьків, життєвих обставин, які залишилися нез`ясованими судом, зумовлена важелями впливу дорослих і не може бути об`єктивною.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року.
Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
У статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» (Закон №2402-III) визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст.7 СК України, ст.11Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно достатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.
Відповідно до статті 8 Закону №2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).
За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини.
У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статей 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Отже, із системного тлумачення частини 1статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 686/3568/22 (провадження № 61-14607св23), від 08 травня 2024 року в справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23), від 17 січня 2024 року в справі № 711/2287/21 (провадження № 61-8054св23).
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.
Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.
Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 13 червня 2024 року в справі № 675/1124/22 (провадження № 61-1049св24), від 29 травня 2024 року в справі № 686/15230/23 (провадження № 61-3812св24), від 07 грудня 2023 року в справі № 569/14585/21 (провадження № 61-11045св23), від 15 березня 2023 року в справі № 750/1786/21 (провадження № 61-8797св22).
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.
З урахуванням вищевикладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з нею, враховуючи принцип рівності батьків у вихованні дитини, необхідно визначити спосіб участі відповідача у вихованні доньки шляхом систематичних побачень під час канікул. 
У зв`язку з наявністю неприязних та напружених стосунків між сторонами, неможливістю батьків самостійно дійти згоди у вихованні доньки, а також наявністю об`єктивних перешкод у позивача у спілкуванні з донькою, яка проживає з відповідачкою, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зобов`язати відповідачку ОСОБА_1 надавати ОСОБА_3 актуальну інформацію про перебування, проживання, навчання, номери засобів зв`язку доньки, ОСОБА_5 , особисто на наступний день з дня настання таких обставин.
Визначаючи дні та години побачень в дні шкільних канікул, суд першої інстанції правильно виходив з того, що спілкування батька з донькою не призведе до погіршення самопочуття дитини та її гармонійного стану, оскільки даний проміжок часу є незначним та не спричинить негативних наслідків для дитини, а дозволить налагодити психологічний контакт останньої з батьком. Докази, які б свідчили, що спілкування позивача із малолітньою донькою буде перешкоджати нормальному розвитку останньої, в матеріалах справи відсутні.
Такий спосіб участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею, на правильну думку суду першої інстанції, відповідатиме інтересам дитини, які є пріоритетними при вирішенні цієї справи, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням віку Кабрера Хуерта- ОСОБА_8 , її інтересів, відсутності протиправних дій батька, бажання налагодити стосунки як батька, так і доньки, суд першої інстанції правильно вважав за доцільне визначити ОСОБА_3 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою, за бажанням дитини, шляхом надання йому можливості спілкування з дитиною за допомогою технічних засобів телекомунікаційного зв`язку (телефонного, поштового, інтернет-програмного, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між учасниками) щодня за бажанням дитини у період часу з 18:00 години до 21:00 години, за виключенням часу зайнятості дитини у навчальному процесі, часу відвідування гуртків, секцій тощо.
Суд першої інстанції також правильно зауважив, що в спорах щодо дитини остання є суб`єктом, а не об`єктом правовідносин, і у будь-якому випадку найвищою метою є захист найкращих інтересів дитини, навіть якщо такі не співпадають з інтересами одного чи обох батьків.
При ухваленні рішення, суд першої інстанції також правильно врахував, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні доньки, що не суперечить інтересам дитини.
Суд першої інстанції, також правильно вважав за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на дитину та її виховання.
При цьому, суд першої інстанції також правильно роз`яснив, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткового порядку участі батька у вихованні та спілкуванні із донькою.
Під час розгляду справи відповідачем не спростовано наявність у позивача права на особисте спілкування з малолітньою донькою, передбачене положеннями ч.2 ст.157 СК України, не доведено неспроможність батька спілкуватися та доглядати за донькою самостійно, що могло б перешкоджати її нормальному розвитку.
Суд першої інстанції також правильно зазначав, що мати, усвідомлюючи інтереси дитини та виконуючи рішення суду щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, має можливість морально підготувати її до зустрічей з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька із донькою.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 3 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що в даній справі предметом позову є усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі батька у вихованні дитини.
При цьому, тлумачення частини другої статті 159 СК України дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок з визначення конкретних способів участі одного з батьків у вихованні дитини, періодичності побачень з дитиною, можливості їх спільного відпочинку, місця та тривалості спілкування батьків з дитиною.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.02.2022року в справі № 359/2755/19 (провадження № 61-18212св21).
З урахуванням наданих суду повноважень у цій категорії справ установлення судом способу участі відповідача у вихованні малолітньої доньки, не свідчить про вихід суду за межі позовних вимог та порушення принципу диспозитивності. Визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини, враховуючи специфіку предмету судового розгляду, є повноваженнями суду.
Позицію сторони відповідача, яка зводиться до того, що відповідач не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною та докази створення таких перешкод у матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції правильно до уваги не прийняв, оскільки відсутність таких перешкод не призвели б до звернення позивача до суду за захистом свого права на спілкування із донькою. Активна поведінка батька, а саме звернення до суду з даним позовом, свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають досить напружені стосунки між собою, позивач має намір та бажання спілкуватися зі своєю донькою, брати участь у її вихованні та житті.
Суд першої інстанції правильно відхилив твердження сторони відповідача про недоведеність позивачем позовних вимог щодо перешкоджання в спілкуванні із донькою, оскільки з огляду на пояснення учасників процесу між сторонами існують неприязні стосунки, відповідачем в цілому заперечується на даний час можливість фізично бачитись батьку із донькою в спосіб, визначений в позовній заяві, посилаючись на відсутність бажання доньки, а причинами такого становища являється глибокий розрив у взаєморозумінні між сторонами.
Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною є неефективним способом захисту порушених прав, оскільки ст. 159 СК України не передбачає покладення відповідного обов`язку на сторону (ст. 5 ч. 2 ЦПК України), з якою проживає дитина, а порушені права позивача на спілкування із донькою відновлюються шляхом визначення способу участі у вихованні дитини.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача у цій справі підлягають частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2 дублюють доводи її заперечень проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа ОСОБА_3 здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. ч. 1 -2 ЦПК України). 
В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Не є виходом за межі позовних вимог позивача у цій справі застосування судом першої інстанції ефективного способу захисту порушеного права позивача, як батька (ст. 5 ч. 2 ЦПК України), з яким позивач у цій справі погодився, рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку у цій справі не оскаржував. 
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього у цій справі, в частині його задоволення.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. 
Крім того, судом першої інстанції оскаржуваним рішенням правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України, було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни. 
Додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку відповідачем не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Додаткове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова апеляційним судом складена 20.01.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.