Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року Справа№200/7485/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального некомерційного підприємства “Міська лікарня № 2” Краматорської міської ради (адреса 84306, Україна, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Дніпровська, будинок 14, ЄДРПОУ 01990795) про визнання протиправним та скасування рішення від 06.08.2025 № 6502/25/503/Р, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального некомерційного підприємства “Міська лікарня № 2” Краматорської міської ради, в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 06.08.2025 № 6502/25/503/Р Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради та зобов`язати експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради, встановити позивачу 3 групу інвалідності, з урахуванням того що сукупний розмір втрати професійної працездатності – 45%, дає право позивачу на призначення інвалідності 3 групи.
Ухвалою від 6 жовтня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 , 25 грудня 2025 року справа № 200/7485/25 передана на розгляд судді Смагар С.В. Ухвалою від 30 грудня 2025 року справа прийнята до провадження. 
За правилами частини 5 та частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач встановив позивачу сукупну втрату професійної працездатності - 45% (за двома нещасними випадками), однак, не зважаючи на дані обставини, не встановив позивачу 3 групу інвалідності. Позивач зазначає, що дане рішенні прийняте з порушенням порядку, а тому підлягає скасуванню. 
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував. Наголосив на правомірності спірного рішення та зазначив, що правовідносини, щодо встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності та оцінювання повсякденного функціонування особи не є тотожними і застосовуються для досягнення різної мети. Таким чином, різні по своїй правовій природі правовідносини, регулюють різні Закони та нормативно-правові акти у цих сферах, які в свою чергу встановлюють відмінні між собою критерії оцінки втрати професійної працездатності та порядок її застосування. Ступень втрати професійної працездатності, застосовуються в сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування, з метою здійснення страхових виплат, у разі настання страхового випадку, пов`язаного з нещасним випадком на виробництві. Відповідно до вимог частини 1 статті 30, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхові виплати виплачуються за кожний страховий випадок окремо. Відповідно до пункту 9 Розділу І Порядка № 420 ступінь стійкої втрати професійної працездатності при повторних випадках визначається за наслідками кожного з них окремо, незалежно від періоду їх виникнення. Таким чином, сумарне значення відсотку втрати професійної працездатності за двома окремими страховими випадками, пов`язаними з нещасними випадками на виробництві, не є підставою для встановлення інвалідності особі. 
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив. 
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 06.08.2025 № 6502/25/503/Р Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради, позивачу встановлено втрату професійної працездатності: 1) нещасний випадок на виробництві від 15.05.2019 – 25% втрати професійної працездатності, 2) нещасний випадок на виробництві від 13.11.2019 – 20% втрати професійної працездатності (пункт 17.2.3 та 17.2.4 оскаржуваного рішення). 
Як вбачається з п. 16 оскаржуваного рішення «Обґрунтування рішення експертної команди за результатами оцінювання»: згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338, враховуючи критерії встановлення групи інвалідності, розглянувши медико-експертну документацію, об`єктивний стан: враховуючи наявність ампутаційних кукс 1 та 2 пальців лівої стопи, легкої контрактури правого променево-зап`ясткового суглобу з легким порушенням функції хвату, наявність стійких легких порушень функції пересування та самообслуговування, комісія дійшла висновку, що підстав для продовження третьої групи інвалідності на даний час. Рекомендовано продовження призначення відсотку втрати працездатності відповідно наказу МОЗ України від 05.06.2012 року № 420 у кількості -45 %, а саме: 20 % (згідно п.7.2.1, 8.2.1) +25% (згідно п.7.3 ,п. 16.4.2, п 16.4.4а) без строку повторного оцінювання. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Постанова № 1338, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що до введення в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи»:
з 1 січня 2025 року експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою (далі - експертні команди), до складу яких можуть входити лікарі, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, а також Центром оцінювання функціонального стану осіб відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою;
проведення оцінювання повсякденного функціонування особи організовується в кластерних та надкластерних закладах охорони здоров`я відповідно до Положення про експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
Процедуру проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, а саме повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування або з інвалідністю з метою встановлення причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, соціальній та психологічній реабілітації, а також складення та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю на основі комплексного реабілітаційного обстеження особи та індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) визначає Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи».
Згідно п. 3 Порядку проведення оцінювання направлення на оцінювання у зв`язку з тривалою тимчасовою непрацездатністю проводиться з метою визначення необхідності продовження тимчасової непрацездатності або встановлення інвалідності.
Відповідно до п. 1, 2 «Порядку встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності в рамках проведення оцінювання повсякденного функціонування особи», затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 05 червня 2012 року № 420 (далі – Порядок), цей Порядок визначає механізм встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності під час проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі — оцінювання), що здійснюється в закладах охорони здоров`я експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі — експертна команда).
Ступінь стійкої втрати професійної працездатності встановлюється у відсотках.
Відповідно до п. 10 Порядку за наявності у особи наслідків, спричинених двома або більше випадками, ступінь стійкої втрати професійної працездатності встановлюється: 1) при I групі інвалідності — не вище 100%; 2) при II групі інвалідності — не вище 85%; 3) при III групі інвалідності — не вище 65%. У випадках не встановлення інвалідності особі сумарний відсоток втрати професійної працездатності не повинен перевищувати 40%.
Відповідно до абз. 5,6 п. 12 Порядку, При помірно виражених порушеннях функцій організму (III група інвалідності), якщо особа може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з вираженим зниженням кваліфікації або із зменшенням обсягу виконуваної роботи або якщо він втратив здатність продовжувати професійну діяльність внаслідок помірного порушення функцій організму, але може у звичайних виробничих умовах продовжувати професійну діяльність нижчої кваліфікації, ступінь стійкої втрати професійної працездатності встановлюється в межах 30–60 відсотків. У разі невстановлення інвалідності особі, якщо вона може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці, що призводять до зниження заробітку, або якщо виконання її професійної діяльності вимагає більшого навантаження, ніж раніше, відсотки втрати професійної працездатності не повинні перевищувати 25 відсотків, а при поєднанні декількох випадків — 40 відсотків. 
Відповідно до Постанови КМУ від 15 листопада 2024 року № 1338, третя група інвалідності встановлюється особам, які мають помірний ступінь (1 ступінь) обмеження одного або кількох критеріїв життєдіяльності людини, що зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами. обмеження життєдіяльності - особа має помірний (1 ступінь), виражений (2 ступінь) або значний (3 ступінь) ступінь обмеження здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.
Відповідно до п.12 Порядку, при помірно виражених порушеннях функцій організму (III група інвалідності), якщо особа може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з вираженим зниженням кваліфікації або із зменшенням обсягу виконуваної роботи або якщо він втратив здатність продовжувати професійну діяльність внаслідок помірного порушення функцій організму, але може у звичайних виробничих умовах продовжувати професійну діяльність нижчої кваліфікації, ступінь стійкої втрати професійної працездатності встановлюється в межах 30–60 відсотків. Враховуючи наведене, ступінь втрати професійної працездатності напряму впливає на визначення інвалідності особи, якщо особа має втрату професійної працездатності у розмірі 45%, це вказує на наявність 3 групи інвалідності .
Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 04 березня 2019 року (справа № 805/773/17-а) «Системний аналіз наведених вище нормативно-правових актів дає підстави для висновків, що ступінь обмеження життєдіяльності є загальним критерієм як при встановленні інвалідності, так і при визначенні ступеня стійкої втрати професійної працездатності. При цьому, для встановлення інвалідності, поміж іншого, має значення ступінь втрати професійної працездатності у відсотковому співвідношенні, який визначається медико-соціальними експертними комісіями відповідно до Порядку № 420.
З наведеного вбачається, що встановлена відповідачем сукупна втрата професійної працездатності – 45% відповідно до Порядку, дає право позивачу на призначення інвалідності 3 групи.
Суд критично ставиться до наданого відповідачем витягу з Рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 20.10.2025 № 6502/25/692/В (рішення № 6502/25/692/Р від 20.10.2025) Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради, в якому позивачу встановлено втрату професійної працездатності: 1) нещасний випадок на виробництві від 15.05.2019 – 20% втрати професійної працездатності, 2) нещасний випадок на виробництві від 13.11.2019 – 20% втрати професійної працездатності (пункт 17.2.3 та 17.2.4 оскаржуваного рішення), враховуючи прийняття після отриманого позову від позивача та під час судового розгляду справи. 
Відповідач у відзиві зазначає, що в протоколі експертної команди відповідача за № 6502/25/503/П від 06.08.2025 року були допущені технічні та арифметичні помилки, які суперечать вимогам пунктів 9-10 Розділу І Порядку встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності в рамках проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 05.06.2012 № 420.
Однак, як вбачається з Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках – внаслідок трудового каліцтва, яке відбулося 15.05.2019, позивачу визначено втрату професійної працездатності у розмірі 25% - безстроково.
Отже, з точки зору стороннього спостерігача вбачається протиправність рішення відповідача від 20 жовтня 2025 року, яким зменшена ступень втрати професійної працездатності позивача за нещасним випадком на виробництві від 15.05.2019 до 20%, замість 25%, визначених як у Довідці про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, так і спірному рішенні відповідача від 6 серпня 2025 року, внаслідок чого суд вбачає підстави для виходу за межі позовних вимог та наявності підстав для скасування як рішення відповідача від 6 серпня 2025 року, так і рішення відповідача від 20 жовтня 2025 року. 

Щодо посилання відповідача на пункт 68 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою КМУ № 1338, відповідно до якого формування нового рішення щодо результату оцінювання є виключною компетенцією експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи, суд зазначає наступне.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 року у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18, від 16 листопада 2020 року у справі № 640/5615/19, від 4 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19.
При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Під час розгляду адміністративного спору судом встановлено наявність у позивача усіх необхідних умов для встановлення позивачу 3 групу інвалідності, з урахуванням того, що сукупний розмір втрати професійної працездатності – 45% дає право позивачу на призначення інвалідності 3 групи та відповідно суд зобов`язує відповідача прийняти відповідне рішення. При цьому, суд не втручається безпосередньо у визначення відповідачем відсотків втрати професійної працездатності, при розгляді даної справи судом не досліджується медичний критерій, а лише юридична процедура прийняття і відповідність спірного рішення вимогам законодавства. 
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно приписів частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог повністю. 
Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 968,96 грн., який підлягає стягненню з відповідача. 
Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального некомерційного підприємства “Міська лікарня № 2” Краматорської міської ради (адреса 84306, Україна, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Дніпровська, будинок 14, ЄДРПОУ 01990795) про визнання протиправним та скасування рішення від 06.08.2025 № 6502/25/503/Р, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 06.08.2025 № 6502/25/503/Р, рішення від 20.10.2025 № 6502/25/692/Р Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради. 
Зобов`язати експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради (адреса 84306, Україна, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Дніпровська, будинок 14, ЄДРПОУ 01990795) прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 групи інвалідності, з урахуванням сукупного розміру втрати професійної працездатності – 45%, який дає йому право на призначення інвалідності 3 групи. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Краматорської міської ради (адреса 84306, Україна, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Дніпровська, будинок 14, ЄДРПОУ 01990795) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок). 
Рішення ухвалене та повне судове рішення складене 14 січня 2026 року. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар