КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 757/37629/24-ц Головуючий у суді першої інстанції - Новак Р.В.
Номер провадження № 22-ц/824/17308/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2025 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль 25», поданими представником Андрійко Оленою Володимирівною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року та на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року, ухвалені під головуванням судді Новака Р.В., у місті Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль 25» до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталій Володимирович про витребування майна та скасування державної реєстрації,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 року ТОВ «Магістраль 25» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування майна та скасування державної реєстрації, відповідно до якого просило суд: витребувати у ОСОБА_1 на його користь нерухоме майно - нежиле приміщення № 3 (групи приміщень № 48) літ. А в АДРЕСА_1 , загальною площею 7,3 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000), яке входить в групу приміщень № 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48) літ. А, загальною площею 166,2 кв. м. по АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000) та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вищевказане нежиле приміщення, проведену державним реєстратором - ПНКМНО Ляшенка В.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 68518484 від 19 липня 2023 року), припинивши право власності на нього та закрити розділ реєстру речових прав на нерухоме майно.
В обґрунтування позову, зазначено, що позивач на законних підставах (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 16726709 з 16 квітня 2013 року є власником нежилого приміщення (в літ. А) загальною площею 7,3 кв. м., що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташоване у «літ. А», підвал, у групі приміщень № 48 за № 3, призначення - основне, що підтверджується матеріалами технічної інвентаризації. 
Разом із цим, згідно п. п. 1.1. та 1.2 договору іпотеки, в забезпечення виконання свого зобов`язання за договором позики, ОСОБА_2 (іпотекодатель) передав ОСОБА_3 (Іпотекодержателю) в іпотеку нежитлові приміщення № 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48), загальною площею 166,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких під № 3 входить належне позивачу нежитлове приміщення площею 7,3 кв. м. (що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778,00 кв. м., за вказаною адресою). 
Беручи до уваги, що ТОВ «Магістраль 25» як власник не передавав приміщення № 3, площею 7,3 кв. м., яке знаходиться нежитловому приміщенні під «літ. А», в частині складу підвалу приміщення АДРЕСА_2 , що складає 4/1000 частини від нежитлових приміщень будинку площею 1778,00 кв. м. в іпотеку за договором, не був стороною цього правочину та не перебував із ОСОБА_3 в зобов`язальних відносинах, тому договір іпотеки та подальша державна реєстрація за ОСОБА_3 права іпотеки на це майно, є порушенням чинного законодавства. Вказує, що за ним право власності на нерухоме майно зареєстровано первинно і не припинялося. 
В подальшому, на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, складеного ОСОБА_4 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва 10 липня 2023 року, ПНКМНО Ляшенко В.В. 19 липня 2023 року було видано свідоцтво, яким посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з нежилих приміщень №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48) (в літ. А) загальною площею 166,2 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які придбані ОСОБА_1 за результатами електронних торгів, що підтверджується вищевказаним актом та протоколом проведення електронних торгів № 589994, вданим Державним підприємством «СЕТАМ» 03 липня 2023 року, що раніше належали ОСОБА_2 . 
19 липня 2023 року ПНКМНО Ляшенко В.В., як державним реєстратором було внесено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежилі приміщення №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48), загальною площею 166.2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000). 
Сторона позивача вважає, що відповідач є недобросовісним набувачем спірного майна, оскільки він не вчинив жодних дій спрямованих на з`ясування підстав наявності, розбіжностей між фактичними складовими характеристиками проданого на електронному аукціоні майна, що належить боржнику та первісними на це майно документами на право власності, як і самої площі отриманого у власність об`єкта, до якої спірне майно не входить, тому позивач вбачає беззаперечну наявність підставі для витребування спірного майна на свою користь.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року позов ТОВ «Магістраль 25» залишено без задоволення.
Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення у даній справі 757/37629/24-ц - задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Магістраль 25» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 57 000, 00 грн. В задоволенні інших вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року представник ТОВ «Магістраль 25» - Андрійко О.В. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Магістраль 25» в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази належності спірного майна відповідачу чи підтвердження подвійної реєстрації на таке приміщення. 
У державному реєстрі одночасно існують два записи щодо одного й того самого індивідуально визначеного об`єкта - нежилого приміщення №3 площею 7,3 кв. м у складі групи приміщень №48 (літ. «А»), за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Магістраль 25» зареєстроване право власності на нежиле приміщення площею 7,3 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта 42180180000), на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року між ТОВ «Фортеця-S» та ТОВ «Магістраль».
Хоча у записі про державну реєстрацію вказане приміщення зазначене як «нежиле приміщення площею 7,3 кв. м» без конкретної нумерації «№3», саме первинна технічна документація, зокрема: довідка-характеристика КП «КМБТІ» та поверховий план до цієї довідки, ідентифікують його як приміщення № 3 у складі групи № 48 , що і було об`єктом відчуження вказаного договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року. Таким чином, відсутність нумерації приміщення у записі про державну реєстрацію не спростовує ідентичність об`єкта, право на який належить позивачу.
За ОСОБА_1 зареєстроване право власності на групу за №№1-9, 14-17 групи № 48, приміщень площею 166,2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 905541980000, у склад яких було безпідставно включене приміщення № 3 площею 7,3 кв. м, що вже належало позивачу.
Таким чином, у державному реєстрі одночасно існують два записи, що стосуються одного й того же приміщення № 3 площею 7,3 кв. м, але за різними власниками, що і становить подвійну реєстрацію права власності.
Тому вважає, що суд першої інстанції, зосередившись на формальній відсутності нумерації у записі про державну реєстрацію та правовстановлюючих документах позивача - договорі купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року, проігнорував первинну технічну документацію, надану КП «КМБТІ» для ідентифікації приміщення, яке було предметом цього договору.
Разом з тим, наголошує, що судом першої інстанції не було встановлено чи мав іпотекодавець ОСОБА_2 право власності на оскаржуване приміщення, яке було включене до складу приміщень № 1-9, 14-17, які передані в іпотеку та в подальшому реалізовані на електронних торгах на користь відповідача.
Позивачем було надано технічний паспорт від 23 січня 2024 року, виготовлений ТОВ «БТІ», у якому чітко визначено, що об`єктом власності є нежиле приміщення у «літ. А», площею 7,3 кв. м, з нумерацією «№3», розташоване у складі групи приміщень № 48. 
Водночас, наголошує, що суд першої інстанції фактично проігнорував вказані доводи позивача, та в оскаржуваному рішенні навів порівняльний аналіз наданого позивачем технічного паспорту від 23 січня 2024 року з наданим відповідачем технічним паспортом від 15 листопада 2024 року.
Однак, наданий відповідачем документ не є первинним, він з`явився виключно в процесі судового розгляду, а також містить відомості, які прямо суперечать зареєстрованим правам відповідача, що, а саме, у технічному паспорті від 15 листопада 2024 року по групі приміщень № 48 зазначено загальну площу 182, 2 кв. м., тоді як у державному реєстрі за відповідачем зареєстровані права на приміщення загальною площею 166, 2 кв. м.
Вказане, на думку сторони позивача, виключає можливість використання цього документа як достовірного доказу належності відповідачу спірного приміщення.
Зазначає, що при подачі апеляційної скарги позивачем були понесені судові витрати, а саме: сплата судового збору у розмірі 9 084, 00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 40 000, 00 грн.
17 листопада 2025 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Магістраль 25», подану представником Андрійко О.В., на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції встановив, що за позивачем зареєстровано оскаржуване майно без зазначення номеру приміщення.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 339730690 від 19 липня 2023 року за відповідачем зареєстровано право власності на нежилі приміщення №№1-9, 14-17 (групи приміщень № 48) в (літ. А), об`єкт житлової нерухомості: Ні, загальною площею 166,2 кв. м. що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 905541980000).
Отже, за відповідачем зареєстрована група приміщень без врахування 7, 3 кв. м., які належать позивачу, і в державному реєстраторі зареєстровано два абсолютно різних об`єкта нерухомості (за назвами приміщень і за квадратними метрами) з різними реєстраційними номерами цих об`єктів. 
Щодо належності технічного паспорту вказує, що такий технічний паспорт, наданий відповідачем, від 15 листопада 2024 року та технічний паспорт від 23 січня 2024 року було зроблено однією і тією ж компанією ТОВ «Бюро технічної інвентаризації». Вказані паспорти підтверджують, що відповідач не володіє оскаржуваним приміщенням та воно не включене до 166, 2 кв. м., які належать відповідачу.
Сторона відповідача наголошує, що ОСОБА_1 не володіє оскаржуваним приміщенням площею 7, 3 кв. м. та останній не порушує право власності позивача. 
Вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач у справі очікує понести становить 25 000, 00 грн.
Не погоджуючись із додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року представник ТОВ «Магістраль 25» - Андрійко О.В. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про ухвалення додаткового судового рішення залишити без задоволення або зменшити розмір стягнутих з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував клопотання позивача щодо зменшення розміру судових витрат та відсутність жодних аргументів чи ознак, які б свідчили про підвищену складність даної справи.
Крім того, у матеріалах справи відсутня деталізація, яка дозволила б суду перевірити реальність та необхідність заявлених витрат.
Вважає, що стягнута з позивача районним судом сума у розмірі 57 000, 00 грн на користь відповідача на правничу допомогу не відповідає критеріям реальності, необхідності та співмірності.
06 листопада 2025 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Магістраль 25», подану представником Андрійко О.В., на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що вказана справа є справою значної складності. Детальний опис наданих послуг був в повній мірі досліджений районним судом, тому підстави для скасування вказаного рішення відсутні, а доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.
Вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач у справі очікує понести становить 15 000, 00 грн.
При апеляційному розгляді справи представник апелянта ТОВ «Магістраль 25» - Андрійко О.В. підтримала, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі. 
Відповідач у справі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважали, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін. 
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. 
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Івановою С.М. №5509, укладеного між ТОВ «Фортеця-S» (продавець) та ТОВ «Магістраль» (покупець), продавець продав, а покупець купив частину нежилого приміщення номер 48 в літ. А. по АДРЕСА_3 , загальною площею 7,3 кв.м, що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку пл. 1778,00 кв.м. (т. 1 а.с. 20-28).
В подальшому на підставі рішення Загальних зборів учасників ТОВ «Магістраль» з товариства було виділено нові юридичні особи, а саме: ТОВ «Магістраль 14-17», ТОВ «Магістраль 10-31» та ТОВ «Магістраль 25»
Згідно розподільчого балансу від 14 січня 2013 року затвердженого засновниками ТОВ «Магістраль, та відповідно до ст. 109 ЦК України, до ТОВ «Магістраль 25, яке було створено на підставі виділу, перейшло майно, майнові права, зокрема на нежиле приміщення № 48 (в. літ. А), що знаходиться за адресою: . АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 32-35).
19 лютого 2013 року між ТОВ «Магістраль» та ТОВ «Магістраль 25» був складений та підписаний Акт приймання-передачі нерухомого майна - нежилого приміщення (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 31).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 квітня 2013 року за № 2457234, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриття розділу) № 1672679 від 16 квітня 2013 року за ТОВ «Магістраль 25» зареєстровано право власності на нежиле приміщення ( в літ. А) загальною площею 7,3 кв.м, що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778,00 кв.м., що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778, кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 42180180000) (т. 1 а.с. 29-30).
Разом з тим, відповідно до договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Котенко І.М. №5758, укладеного між ТОВ «Фортеця-S» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), продавець передав у власність покупця нежитлове приміщення вбудоване в будівлю загальною площею 166,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Нежиле приміщення № 48 в частині-склад підвалу: приміщення 1 пл. - 3,5 кв.м, приміщення 2 пл. - 1.7 кв.м., приміщення 4 пл. - 18,8 кв.м., приміщення 5 пл. - 21,3 кв.м., приміщення 6 пл. - 6,7 кв.м., приміщення 7 пл. - 5,2 к.вм., приміщення 8 пл. - 3,1 кв.м., приміщення 9 пл. - 2,4. Кв.м., приміщення 14 пл. - 27,7 кв.м., приміщення 215 пл. 36,0 кв.м., приміщення 16 пл. - 32,1 кв.м., приміщення 17 пл. - 7,7 кв.м., що складає 9/100 частини (від нежилих приміщень в будинку пл. 1778,00 кв.м.) (т. 1 а.с. 46-47, 49-50).
19 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., як державним реєстратором було внесено запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежилі приміщення №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48), загальною площею 166,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000) (т. 2 а.с. 54-57).
Підставою для внесення запису вказано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68518483 від 19 липня 2023 року, приватний нотаріус Ляшенко В.В., Київського міського нотаріального округу був документ, поданий для державної реєстрації - свідоцтво про право власності, серія та номер: 745 , видане 19 липня 2023 року ПНКМНО ОСОБА_6 .
Як вбачається з вказаного свідоцтва, ПНКМНО Ляшенко В.В., відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 47 ЗУ «Про іпотеку» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, складеного ОСОБА_4 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва 10 липня 2023 року, посвідчив, що ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 належить на праві власності майно, що складається з нежилих приміщень №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48) (в літ. А) загальною площею 166,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які придбані ОСОБА_1 за результатами електронних торгів, що підтверджується вищевказаним актом та протоколом проведення електронних торгів № 589994. виданого Державним підприємством «СЕТАМ» від 03.07.2023 року та яка придбана за 3 112 800,00 грн. (три мільйони сто дванадцять тисяч вісімсот гривень) 00 копійок, що раніше належала ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.04.2016 за номером 29315813 прийнятого ОСОБА_7 , управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ, зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 14224855, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000 (т. 1.а.с. 64, 104-107).
При цьому, реалізоване на електронних торгах нерухоме майно - нежитлові приміщення №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48) (в літ. А) загальною площею 166,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , було передано ОСОБА_2 , як Іпотекодателем, в якості забезпечення свого зобов`язання за договором позики у заставу Іпотекодержателю - ОСОБА_3 , на підставі договору Іпотеки від 20 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., реєстровий № 1476 (т. 1 а.с. 58-63).
Предметом спору у даній справі є витребування на користь позивача наступних об`єктів нерухомого майна - нежилого приміщення № 3 (групи приміщень № 48) літ. А в АДРЕСА_1 , загальною площею 7,3 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000), яке входить в групу приміщень № 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48) літ. А, загальною площею 166,2 кв. м. по АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000).
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги ТОВ «Магістраль 25» є необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами.
Обґрунтовуючи вищказаний висновок, суд першої інстанції посилався на те, що ТОВ «Магістраль 25» є власником нежилого приміщення ( в літ. А) загальною площею 7,3 кв.м, що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778,00 кв.м., що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778, кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 42180180000) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 1672679 від 16 квітня 2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 квітня 2013 року за № 2457234 (т. 1 а.с. 29-30).
В подальшому, як стверджує у позові позивач, державним реєстратором Ляшенко В.В. 19 липня 2023 року було внесено запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежилі приміщення №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48)) загальною площею 166,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000), до складу яких входить приміщення № 3, площею 7,3 кв.м, яке належить на праві власності ТОВ «Магістраль 25», у зв`язку з чим, на даний час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні два записи про право власності на один і той же об`єкт нерухомого майна - на приміщення 7,3 кв.м. , яке знаходиться у «літ. А», в частині складу підвалу приміщення АДРЕСА_2 , з відкриття у різний час різних розділів реєстру, присвоєння одному й тому об`єкту різних реєстраційних номерів, тільки в одному випадку не визначено, що це є приміщення № 3, однак вказана обставина підтверджується матеріалами технічної документації.
Судом досліджено надану представником позивача та представником відповідача технічну документацію щодо нежитлових приміщень № 48 по АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 квітня 2013 року за № 2457234, наданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 1672679 від 16 квітня 2013 року за ТОВ «Магістраль 25» зареєстровано право власності на нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 7,3 кв.м., що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 42180180000) (т. 1 а.с. 29-30).
Позивачем разом з позовною заявою було надано технічний паспорт (реєстраційний номер ТІ01:6637-3618-7355-3195), який виготовлено на підставі повторної інвентаризації ТОВ «БТІ» 23 січня 2024 року на замовлення ТОВ «Магістраль 25», на нежитлове приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна - нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 7,3 кв.м., що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості щодо технічної інформації внесені до Єдиної державної електронний системи у сфері будівництва. Згідно експлікації на нежиле приміщення - розташоване у «літ. А», підвал, у групі приміщень № 48 за № 3, призначення - основне, загальна площа 7,3 кв.м. (т. 1 а.с. 38-45).
Відповідно до технічного паспорту (реєстраційний номер ТІ01:4463-7494-6740-7427) який надано представником відповідача разом з запереченнями на відповідь на відзив, нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 7,3 кв.м знаходиться у власності іншої особи. Також, згідно плану до техпаспорту та довідки №НЖ-4988 від 15 листопада 2024 року про показники об`єкта нерухомого майна вбачається, що «загальна площа, в порівнянні із свідоцтвом про право власності збільшилася на 15,8 м.кв., а також змінилася нумерація приміщень, в результаті проведення оздоблювальних робіт, демонтажу некапітальних перегородок, а також гіпсокартонного обшиття стін, переобмірів приміщення за заявою замовника. Втручання в несучі конструкції не встановлено.» (т. 145-156).
Судом встановлено, що технічний паспорт (реєстраційний номер ТІ01 : 6637-3618-7355-3195 ) від 23 січня 2024 року на замовлення позивача, та технічний паспорт (реєстраційний номер ТІ01 : 4463-7494-6740-7427 ) дата виготовлення 15 листопада 2024 року, дата формування 31 грудня 2024 року на замовлення відповідача було зроблено однією і тією компанією ТОВ «Бюро технічної інвентаризації» (ЄДРПОУ 38002580). Технічна інвентаризація відбувалась одними і тими особами: сертифікованим інженером ОСОБА_8 та директором ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 38, 41, 45, 145, 149)
Крім того, аналізуючи зазначені вище технічні паспорти, а саме плани групи нежитлових приміщень № 48 та експлікації групи нежитлових приміщень, у власності відповідача ОСОБА_1 знаходяться нежитлові приміщення за номерами 1-8, при цьому загальна площа нежитлового приміщення № 3 відповідно до техпаспорту відповідача становить 33,8 кв.м, а приміщення площею 7,3 кв.м. на плані групи нежитлових приміщень наданому відповідачем позначено відміткою «приміщення іншої особи», яке повністю співпадає з планом нежилого приміщення наданого позивачем (т. 1 а.с. 42-43, 146-147).
Однак, в матеріалах справи відсутні докази належності спірного майна на праві власності відповідачу чи наявності подвійної реєстрації на нежиле приміщення № 3 (групи приміщень № 48) в літ. А у АДРЕСА_1 , загальною площею 7,3 кв.м. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, в незаконному володінні якої це майно не знаходиться, не може бути задоволений.
Судом першої інстанції встановлено, що за позивач ТОВ «Магістраль 25» є власником нежилого приміщення ( в літ. А) загальною площею 7,3 кв.м, що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 42180180000) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 1672679 від 16 квітня 2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2013 за № 2457234 (т. 1 а.с. 29-30). Що також в судовому засіданні не заперечувалось відповідачем.
Разом з тим, в жодному документі наданому представником позивача не зазначено, що у позивача наявні права власності на спірне майно - а саме приміщення № 3 (групи приміщень № 48) в літ. А у АДРЕСА_1 , оскільки вони не містять номеру приміщення, в них лише зазначена площа та адреса нежилого приміщення.
А з наданих сторонами технічних паспортів нежитлових приміщень, встановлено, що у позивача відсутнє зазначення нумерації приміщення, яка б співпадала з нумерацією відповідача, зокрема, найменування об`єкту інвентаризації позивача «нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 7,3 кв.м., що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778,00 кв.м.», найменування об`єкту інвентаризації відповідача « нежилі приміщення №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48) (в літ. «А»). Відповідно до наданих представником позивача та представником відповідача правовстановлюючих документів, ні за кв. м., ні за нумерацією приміщень - відсутня реєстрація кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна.
Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша та друга статті 319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів вказаної цивільної справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Івановою С.М. №5509, укладеного між ТОВ «Фортеця-S» (продавець) та ТОВ «Магістраль» (покупець), продавець продав, а покупець купив частину нежилого приміщення номер 48 в літ. А. по АДРЕСА_3 , загальною площею 7,3 кв.м, що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку пл. 1778,00 кв.м. (т. 1 а.с. 20-28).
В подальшому на підставі рішення Загальних зборів учасників ТОВ «Магістраль» з товариства було виділено нові юридичні особи, а саме: ТОВ «Магістраль 14-17», ТОВ «Магістраль 10-31» та ТОВ «Магістраль 25»
Згідно Розподільчого балансу від 14 січня 2013 року до ТОВ «Магістраль 25, яке було створено на підставі виділу, перейшло майно, майнові права, зокрема на нежиле приміщення № 48 (в. літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 квітня 2013 року за № 2457234, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриття розділу) № 1672679 від 16 квітня 2013 року за ТОВ «Магістраль 25» зареєстровано право власності на нежиле приміщення ( в літ. А) загальною площею 7,3 кв.м, що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778,00 кв.м., що складає 4/1000 частини від нежилих приміщень в будинку 1778, кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 42180180000)
При укладенні договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року між ТОВ «Фортеця-S» та ТОВ «Магістраль» ідентифікація об`єкта відчуження здійснювалась на підставі наданої Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» (далі - КП «КМБТІ») технічної документації.
Так, для відчуження вказаного нежилого приміщення КП «КМБТІ» Продавцю була видана довідка-характеристика, про те, що нерухоме майно, яким є нежиле приміщення № 48 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в КП «КМБТІ» в реєстровій книзі під реєстровим номером 1703-П за Продавцем (а.с.24 т.1).
Згідно короткої технічної характеристики будівлі та споруди від 19 грудня 2005 року за підписом начальника КП «КМБТІ», за заявою власника відчужується нежитлове приміщення підвалу (в літ А) загальною площею 7,3 кв.м., що складає 4/1000 частини (від всіх нежилих приміщень в будинку цілому 1778,0 кв.м), за даними інвентаризації нежиле приміщення № 48 (в літ. А) складає загалом 241,80 кв.м.(а.с. 25)
Згідно «поверхового плану на будівлю «літ. А» по АДРЕСА_1 , підвал «літ. А», нежиле приміщення № 48, складається з приміщень № 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,17, загальною площею 241,80 кв.м., які належать Продавцю (а.с.26-28 т.1) .
До складу вказаних приміщень, входить приміщення № 3, як основне, площею 7,3 кв.м., яке і є об`єктом вказаного вище п.п. 1.1. Договору та на яке, згідно цього Договору набув право власності Покупець.
Таким чином, вказаною вище технічною документацією, наданою КП «КМБТІ» чітко зафіксований склад групи приміщень № 48, у тому числі приміщення № 3 площею 7,3 кв.м, яке було передано у власність покупця.
Таким чином, нумерація об`єкта була визначена та підтверджена первинними технічними матеріалами, які мають пріоритетне значення для ідентифікації нерухомості.
Проте, суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір, не дослідив належним чином зазначені докази, та не надав їм жодної оцінки в оскаржуваному рішенні, що і призвело до помилкового висновку про неможливість встановлення, що саме приміщення №3 площею 7,3 кв.м є тим самим об`єктом, який належить позивачу на праві власності.
Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Котенко І.М. №5758, укладеного між ТОВ «Фортеця-S» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), продавець передав у власність покупця нежитлове приміщення вбудоване в будівлю загальною площею 166,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Нежиле приміщення № 48 в частині-склад підвалу: приміщення 1 пл. - 3,5 кв.м, приміщення 2 пл. - 1.7 кв.м., приміщення 4 пл. - 18,8 кв.м., приміщення 5 пл. - 21,3 кв.м., приміщення 6 пл. - 6,7 кв.м., приміщення 7 пл. - 5,2 к.вм., приміщення 8 пл. - 3,1 кв.м., приміщення 9 пл. - 2,4. Кв.м., приміщення 14 пл. - 27,7 кв.м., приміщення 215 пл. 36,0 кв.м., приміщення 16 пл. - 32,1 кв.м., приміщення 17 пл. - 7,7 кв.м., що складає 9/100 частини (від нежилих приміщень в будинку пл. 1778,00 кв.м.) (т. 1 а.с. 46-47, 49-50).
Тобто предметом вище вказаного договору купівлі-продажу між ТОВ «Фортеця-S» (як продавцем) та ОСОБА_2 (як покупцем) приміщення №3 площею 7.3 кв.м. не було, що повністю підтверджується як самим текстом договору купівлі-продажу, так і експлікацією приміщень до плану приміщень громадського призначення, вбудованих в житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 50 т.1), Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №1906367 від 20 травня 2005 року (а.с. 52 т.2).
Належних та допустимих доказів набуття ОСОБА_2 вказаного нежитлового приміщення у законного власника - ТОВ «Магістраль 25», матеріали справи також не містять, тому подальші дії щодо передачі ОСОБА_2 вказаного приміщення серед інших, як зазначено - нежилі приміщення №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48), загальною площею 166,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000) є незаконним.  
Крім того, із договору іпотеки укладеного 20 квітня 2016 року між ОСОБА_3 як іпотекодержателем та ОСОБА_2 як іпотекодавцем вбачається, що предметом договору іпотеки були нежилі приміщення №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48), загальною площею 166,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , які належали іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року.
Однак колегія суддів враховує, що нежитлове приміщення №3 площею 7.3 кв.м. не було зазначено у вище вказаному договорі купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року як предмет купівлі. 
Із витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2457234 від 16 квітня 2013 року вбачається, що відомості про право власності позивача ТОВ «Магістраль-25» на вище вказане нерухоме майно - нежитлове приміщення №3 площею 7.3 кв.м. були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Коломієць О.Г. на підставі свідоцтва про право власності серія та номер: САЕ 940876 (а.с. 29 т.1). Таким чином, відомості щодо позивача як власника вказаного нежитлового приміщення були внесенні до ДРРПНМ. 
Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., як державним реєстратором було внесено запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежилі приміщення №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48), загальною площею 166,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000) (т. 2 а.с. 54-57).
Підставою для внесення запису вказано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68518483 від 19 липня 2023 року, приватний нотаріус Ляшенко В.В., Київського міського нотаріального округу був документ, поданий для державної реєстрації - свідоцтво про право власності, серія та номер: 745 , видане 19 липня 2023 року ПНКМНО ОСОБА_6 .
Як вбачається з вказаного свідоцтва, ПНКМНО Ляшенко В.В., відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 47 ЗУ «Про іпотеку» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, складеного ОСОБА_4 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва 10 липня 2023 року, посвідчив, що ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 належить на праві власності майно, що складається з нежилих приміщень №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48) (в літ. А) загальною площею 166,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які придбані ОСОБА_1 за результатами електронних торгів, що підтверджується вищевказаним актом та протоколом проведення електронних торгів № 589994. виданого Державним підприємством «СЕТАМ» від 03 липня 2023 року та, яка придбана за 3 112 800,00 грн (три мільйони сто дванадцять тисяч вісімсот гривень) 00 копійок, що раніше належала ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 квітня 2016 року за номером 29315813 прийнятого ОСОБА_7 , управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ, зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 14224855, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000 (т. 1.а.с. 64, 104-107).
При цьому, реалізоване на електронних торгах нерухоме майно - нежитлові приміщення №№ 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48) (в літ. А) загальною площею 166,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , було передано ОСОБА_2 , як Іпотекодателем, в якості забезпечення свого зобов`язання за договором позики у заставу Іпотекодержателю - ОСОБА_3 , на підставі договору Іпотеки від 20 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., реєстровий № 1476 (т. 1 а.с. 58-63).
Предметом спору у даній справі є витребування на користь позивача об`єкту нерухомого майна - нежилого приміщення № 3 (групи приміщень № 48) літ. А в АДРЕСА_1 , загальною площею 7,3 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000), яке входить в групу приміщень № 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48) літ. А, загальною площею 166,2 кв. м. по АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000) та скасування державної реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вищевказане нежиле приміщення, проведену державним реєстратором - ПНКМНО Ляшенка В.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 68518484 від 19 липня 2023 року).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині подвійної державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - нежитлове приміщення № 3 (групи приміщень № 48) літ. А в АДРЕСА_1 , загальною площею 7,3 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000), яке входить в групу приміщень № 1-9, 14-17 (групи приміщень № 48) літ. А, загальною площею 166,2 кв. м. по АДРЕСА_1 , то колегія суддів враховує наступне. 
Відповідно до ст. 26-3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості.
Пунктом 10 частини 4 статті 26-3 даного Закону передбачено, що реквізитами адреси є: назва держави (Україна); назва адміністративно-територіальної автономії у складі України - для об`єктів, розташованих на території Автономної Республіки Крим; назва області (крім Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя); назва району - для населених пунктів районного підпорядкування; назва населеного пункту, а для об`єктів, розташованих за його межами, - назва найближчого населеного пункту (об`єднаної територіальної громади), розташованого у межах відповідного району (об`єднаної територіальної громади); назва гідрографічного, соціально-економічного, природно-заповідного або іншого подібного об`єкта (за наявності); назва вулиці, площі, майдану, шосе, проспекту, бульвару, алеї, провулку, узвозу тощо (далі - вулиця) (за наявності); номер об`єкта (будинку, будівлі, споруди); номер корпусу - для об`єктів, які складаються з декількох корпусів; номер квартири, гаражного боксу, машиномісця, іншого житлового та нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна (за наявності).
Перелік гідрографічних, соціально-економічних, природно-заповідних або інших подібних об`єктів, які можуть використовуватися як реквізит адреси на певній території, затверджується відповідним виконавчим органом сільської, селищної, міської та районної у місті ради, місцевою державною адміністрацією.
Реквізит адреси об`єкта, передбачений пунктом 10 частини четвертої цієї статті, визначається замовником у проектній документації на будівництво об`єкта (на планах поверхів). Реквізит адреси, визначений пунктом 10 частини четвертої цієї статті, в індивідуальному (садибному) житловому будинку, садовому, дачному будинку, які відповідно до цього Закону споруджені без проектної документації, визначається у технічному паспорті на будинок, складеному за результатами технічної інвентаризації.
У разі поділу або об`єднання окремих частин об`єкта нерухомого майна (квартир, житлових та нежитлових приміщень) реквізит адреси об`єкта нерухомого майна, передбачений пунктом 10 частини четвертої цієї статті, визначається замовником відповідно до Порядку присвоєння адрес та зазначається у проектній документації на будівництво об`єкта, документах, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
Згідно до відомостей, що містяться у державному реєстрі одночасно існують два записи щодо одного й того самого індивідуально визначеного об`єкта - нежилого приміщення №3 площею 7,3 кв.м у складі групи приміщень №48 (літ. «А»), за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- за ТОВ «Магістраль 25» зареєстроване право власності на нежиле приміщення площею 7,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта 42180180000), на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2005 року між ТОВ «Фортеця-S» та ТОВ «Магістраль».
Хоча у записі про державну реєстрацію вказане приміщення зазначене як «нежиле приміщення площею 7,3 кв.м» без конкретної нумерації «№3», саме первинна технічна документація, зокрема: довідка-характеристика КП «КМБТІ» та поверховий план до цієї довідки, ідентифікують його як приміщення №3 у складі групи № 48 , що і було об`єктом відчуження вказаного договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року. Таким чином, відсутність нумерації приміщення у записі про державну реєстрацію не спростовує ідентичність об`єкта, право на який належить позивачу.
- за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на групу за №№1-9, 14-17 групи №48, приміщень площею 166,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта 905541980000, у склад яких було безпідставно включене приміщення №3 площею 7,3 кв.м, що вже належало Позивачу.
Таким чином, у державному реєстрі одночасно існують два записи, що стосуються одного й того же приміщення №3 площею 7,3 кв.м, але за різними власниками, що і становить подвійну реєстрацію права власності.
Однак, суд першої інстанції, зосередившись на формальній відсутності нумерації у записі про державну реєстрацію та правовстановлюючих документах Позивача - договорі купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року, проігнорував первинну технічну документацію, надану КП «КМБТІ» для ідентифікації приміщення, яке було предметом цього Договору, та яка однозначно підтверджує, що зареєстроване за ТОВ «МАГІСТРАЛЬ 25» приміщення площею 7,3 кв.м і є приміщенням №3.
Більше того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийняв до уваги - свідоцтво про право власності, видане відповідачу приватним нотаріусом Ляшенком В.В. на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки. Проте, вирішуючи даний спір суд першої інстанції взагалі не встановив та не перевірив ключове питання - чи мав іпотекодавець ОСОБА_2 право власності на приміщення №3, яке було включено до складу приміщень № №1-9, 14-17 (групи приміщень №48) (реєстраційний №905541980000), які передані в іпотеку та в подальшому реалізовані на електронних торгах на користь ОСОБА_1 .
З договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року між ТОВ «Фортеця-8» та ОСОБА_2 випливає, що у власність останнього перейшло нежитлове приміщення вбудоване в будівлю загальною площею 166,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нежиле приміщення №48 у частині складу підвалу: приміщення 1-3,5 кв.м., приміщення 2-1,7 кв.м., приміщення 4 - 18,8 кв.м., приміщення 5 - 21,3 кв.м., приміщення 6-6,7 кв.м., приміщення 7-52 кв.м., приміщення 8-3,1 кв.м., приміщення 9-2,4 кв.м., приміщення 14 - 27,7 кв.м., приміщення 15 - 36,0 кв.м., приміщення 16 - 32,1 кв.м., приміщення 17 - 7,7 кв.м., що складає 9/100 частини від нежилих приміщень у будинку площею 1778,0 кв.м.».
Тоді як приміщення №3 до цього складу не увійшло, оскільки воно було об`єктом іншого Договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року, укладеного між ТОВ «Фортеця-S» та ТОВ «Магістраль», право власності на яке на даний час зареєстроване за ТОВ «Магістраль 25». Тобто у ОСОБА_2 право власності на приміщення №3 не виникало, а тому він не міг передати його в іпотеку та воно не могло бути предметом подальшої реалізації на торгах.
Однак, суд першої інстанції залишив ці обставини поза увагою, звівши все своє дослідження виключно до питання ідентифікації приміщення №3, ігноруючи наявність подвійної реєстрації та факт незаконного володіння цим приміщенням відповідачем.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункти 43, 89), володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то факт володіння другими може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).
Одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів особи, за якою право власності на нерухоме майно зареєстровано первинно та не припинялося (така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 823/378/16, від 07.08.2019 у справі № 193/11/17 та від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 914/520/18).
Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу реєстру та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (пункт 138)).
Як вбачається із технічного паспорта, виготовленого 15 листопада 2024 року ТОВ «Бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_1 нежитлове приміщення площею 7.3 кв.м., яке в первісному поверховому плані виготовленому 14 листопада 2000 року Київським БТІ було позначене під №3, позначене як - «приміщення у власності іншої особи» (а.с.146 т.1), вказане свідчить про те, що дане приміщення дійсно не належить відповідачу у справі.
При апеляційному розгляді справи відповідач у справі  ОСОБА_1 не заперечив право позивача на зазначене приміщення, тому колегія суддів вважає, що правових підстав для ухвалення рішення про витребування вказаного нежитлового приміщення із володіння та власності ОСОБА_1 немає, оскільки останній не заперечує дане право позивача на вказане нежитлове приміщення площею 7.3 кв.м.
Отже, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване одночасно за двома особами як нібито на два різні об`єкти, які є однією й тією ж нерухомістю, то обидві особи володіють таким нерухомим майном, але володіння кожної з цих осіб є неповноцінним. Ця особливість не змінює характеру порушення прав та інтересів постраждалої особи, яке полягає у позбавленні її порушником повноцінного володіння спірним майном. 
Крім того, вирішення спору має призводити до припинення порушення і повноцінного володіння нерухомим майном, а тому судове рішення про витребування нерухомого майна як такого, право на яке зареєстроване двічі, є підставою для закриття одного з розділів Державного реєстру прав на нерухоме майно.
Положення частин першої, другої, четвертої статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції, чинній на час реєстрації права власності на спірні приміщення за ОСОБА_1 ( 19 липня 2023 року) передбачали, що розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються у разі: знищення об`єкта нерухомого майна; поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; державної реєстрації права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, щодо якого в Державному реєстрі прав відкрито розділ як на об`єкт незавершеного будівництва. У разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. На кожний новостворений об`єкт нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав та формується нова реєстраційна справа, присвоюється новий реєстраційний номер кожному з таких об`єктів. Записи про речові права та їх обтяження щодо об`єкта, який поділяється, або при виділі частки з цього об`єкта переносяться до розділів Державного реєстру прав, відкритих на кожний новостворений об`єкт. Якщо правочином або актом відповідного органу встановлено, що речові права та їх обтяження не поширюються на всі новостворені об`єкти нерухомого майна, записи про такі права та обтяження переносяться лише до розділів, відкритих для новостворених об`єктів, яких вони стосуються. У разі проведення державної реєстрації права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, щодо якого в Державному реєстрі прав відкрито розділ як на об`єкт незавершеного будівництва, відповідний розділ та реєстраційна справа щодо об`єкта незавершеного будівництва закриваються, реєстраційний номер такого об`єкта скасовується. Для новоствореного об`єкта нерухомого майна відкривається новий розділ у Державному реєстрі прав та формується нова реєстраційна справа, присвоюється новий реєстраційний номер такому об`єкту. Записи про речові права та їх обтяження щодо об`єкта незавершеного будівництва переносяться до розділу Державного реєстру прав, відкритого для новоствореного об`єкта.
Зважаючи на те, що подвійна реєстрація права власності на одне й те ж майно унеможливлює повноцінне володіння ним будь-якою особою, судове рішення у таких спорах обов`язково має призводити до закриття одного з розділів реєстру незалежно від того, на чию користь воно ухвалюється.
Враховуючи, що відомості про право власності позивача ТОВ «Магістраль 25» на нежиле приміщення площею 7,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта 42180180000), було зареєстровано первісно - 20 лютого 2013 року на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року між ТОВ «Фортеця-S» та ТОВ «Магістраль», а право власності відповідача ОСОБА_1 вдруге - 19 липня 2023 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та свідоцтва про право власності серія та номер 745 виданого 19 липня 2023 року ПНКМНО Ляшенко В.В., тому саме повторна реєстрація нежитлового приміщення №3, яка неправомірно включена у нумерацію з 1-9 ( замість правильного 1-2,4-9) , 14-17 групи № 48 , приміщень площею 166,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта 905541980000 повинна бути скасована. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням часткового задоволенні позовних вимог ТОВ «Магістраль-25» з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «Магістраль 25» підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору. Так враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги - скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежиле приміщення № 3 (групи приміщень № 48) літ. А в АДРЕСА_1 , тобто вимоги немайнового характеру, то останній має компенсувати позивачу понесені витрати в суді першої та апеляційної інстанції щодо вказаної вимоги, що складають 7570 грн (3028 + (3028 х 150%= 4542).
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль 25», подані представником ОСОБА_10 , задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року, та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль 25» задовольнити частково. 
Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на нежиле приміщення № 3 (групи приміщень № 48) літ. А в АДРЕСА_1 , загальною площею 7,3 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 905541980000), проведену на підставі рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталія Володимировича, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 68518484 від 19.07.2023) припинивши право власності на нього та закрити розділ реєстру речових прав на нерухоме майно .
В задоволенні решти частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль 25» відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль 25» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7570 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року. 
Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв