П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/4898/25-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сіжук О.В. 
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
27 січня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Загоренко О.О.,
представника позивача: Бабічук А.С.,
представника відповідача: Коваленко О.М.,
представника третьої особи: Марцина І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства молоді та спорту Україн на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства молоді та спорту України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Всеукраїнську громадську організацію «Українська федерація карате» про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Міністерства молоді та спорту України про визнання протиправним та скасування наказу № 1181 від 27.02.2025 в частині позбавлення спортивного звання «Майстер спорту України» з карате; зобов`язання відновити записи у відповідних реєстрах про присвоєння спортивного звання «Майстер спорту України» з карате.
12.11.2025 до суду від представника Міністерства молоді та спорту України надійшла заява про забезпечення доказів, шляхом витребування у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Зеліско Юлії Василівни (58010, м. Чернівці, вул. Володимира Комарова, будинок 13 Б, тел. НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) документів, що встановлюють особу перекладача Манчуленко Валентини Василівни та підтверджують її кваліфікацію, а саме: диплом про вищу освіту; сертифікати та свідоцтва на підтвердження кваліфікації; посвідчення; ліцензію перекладача.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.11.2025 у задоволенні заяви представника Міністерства молоді та спорту України про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства молоді та спорту України про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, - відмовлено.
Не погодившись із даною ухвалою суду, Міністерство молоді та спорту Україн подало апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, а заяву про забезпечення доказів задовольнити.
В судовому засіданні представник позивач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила суд залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Представники відповідача та третьої особи підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що заява відповідача не містить жодних посилань на ризики чи загрози того, що докази, про забезпечення яких порушує питання відповідач, можуть бути утрачені чи їх подання стане згодом неможливим або утрудненим. Тобто зазначена заява про забезпечення доказів не відповідає критеріям, визначеним статтею 114 КАС України.
Перевіряючи правомірність та законність ухвали суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів, судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до вимог частини 4 статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Підстави та порядок забезпечення доказів визначено положеннями статті 114 КАС України, процедуру розгляду - статтею 117 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 114 КАС України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.
Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви (частина 2 статті 114 КАС України).
Положеннями частини першої статті 115 КАС України встановлено, що суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом доказів, у тому числі за місцем їх знаходження, забороною вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язанням вчинити певні дії щодо доказів.
Згідно з приписами частини 1 статті 116 КАС України у заяві про забезпечення доказів зазначаються:
1) найменування суду, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомо відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти;
4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні;
5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів;
6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази;
7) перелік документів, що додаються до заяви.
До заяви про забезпечення доказів, яка не відповідає вимогам цієї статті, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються наслідки, встановлені статтею 169 цього Кодексу (частина 3 статті 116 КАС України).
Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що у заяві про забезпечення доказів заявник повинен навести обґрунтування необхідності забезпечення доказів із зазначенням підстав, визначених ч.1 ст.114 КАС України, тобто, що є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено в судах першої та апеляційної інстанцій жодних мотивів, які б дали підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.
Отже, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що вказані у заяві про забезпечення доказів документи можуть бути втраченими або прихованими.
Аналізуючи наведені положення КАС України у зіставленні з вимогами заяви про забезпечення доказів, колегія суддів вважає, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.
Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Дана правова позиція суду узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного суду від 11.03.2020 року по справі №9901/608/19, від 03 липня 2019 року у справі №9901/845/18.
Разом з цим, подана відповідачем заява про забезпечення доказів не містить жодних посилань на ризики чи загрози того, що докази, про забезпечення яких порушує питання відповідач, можуть бути утрачені чи їх подання стане згодом неможливим або утрудненим. 
Тобто зазначена заява про забезпечення доказів не відповідає критеріям, визначеним статтею 114 КАС України.
Судом встановлено, що відсутні жодні об`єктивні обставини вважати, що існує очевидна небезпека знищення, приховування доказів, втрати чи інших обставин, які свідчили б про можливе ускладнення або неможливість отримання таких доказів у майбутньому.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача, обґрунтовуючи наявність ризиків чи загрози втрати доказів, про забезпечення яких порушується питання, посилалася на введення воєнного стану на території України. 
Однак колегія суддів відхилила зазначені доводи апелянта, оскільки на території Чернівецької області не відбуваються активні бойові дії, пов`язані з військовою агресією російської федерації. 
Крім того, у заяві про забезпечення доказів відповідач на обставини, пов`язані з воєнним станом, не посилався.
Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, що заявником не обґрунтовано яким чином документи, що встановлюють особу перекладача та підтверджують її кваліфікацію впливають на встановлення судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та входить в предмет доказування в цій справі.
З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення доказів.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства молоді та спорту Україн залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.