ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 лютого 2026 року справа №200/2189/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Гайдара А.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року у справі № 200/2189/25 (головуючий І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом Мар`єнко Вікторії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Мар`єнко Вікторія Юріївна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач 2), в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 9 грудня 2024 року № 057150012827 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 23 травня 2024 року, із зарахуванням до загального стажу роботи періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 9 грудня 2024 року № 057150012827 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 23 травня 2024 року пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із зарахуванням до її страхового (трудового) стажу наступних періодів її роботи: з 18 вересня 1978 року по 17 жовтня 1980 року, з 16 грудня 1980 року по 21 лютого 1983 року, з 20 травня 1986 року по 31 грудня 1991 року, з 1 січня 1992 року по 1 грудня 1993 року; в задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Відповідач 1 не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову через порушення норм матеріального права.
Апелянт вважає правомірним спірне рішення про відмову позивачу в призначені пенсії за віком від 9 грудня 2024 року № 057150012827, оскільки відсутні необхідний страховий стаж, відомості про фактичне місце проживання та повідомлення про неодержання пенсії від іншої держави. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивачка 14 травня 2024 року звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22 травня 2024 року № 057150012827 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із посиланням на відсутність необхідного страхового стажу (20 років) (а.с.102).
23 травня 2024 року позивач знов звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. 
В матеріалах адміністративної справи наявна копія пенсійної справи позивача, зокрема: анкета позивача, подана до заяви про призначення пенсії (без дати), паспорт НОМЕР_2 , трудова книжка позивача від 27 вересня 1978 року серії НОМЕР_3 , довідка № 4556 від 5 липня 2010 року про роботу позивача з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року в ТОВ “ТБ “Амстор”, свідоцтво про народження дітей позивача, свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_4 від 16 серпня 1985 року. 
Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 позивач:
- з 18 вересня 1978 року по 17 жовтня 1980 року працювала на Очаківському молочному заводі оператором цеху розливу 4 розряду (записи №№ 1-2);
- з 16 грудня 1980 року по 28 лютого 1982 року працювала на Московському заводі шампанських вин апаратником виробництва шампанського 4 розряду (записи №№ 3-4); 
- з 1 березня 1982 року по 21 лютого 1983 року працювала на Московському заводі шампанських вин апаратником процесу бродіння 4 розряду із шкідливими умовами праці (записи №№ 4-5);
- з 21 березня 1983 року по 30 листопада 1985 року працювала на Дебальцевській дистанції цивільних споруджень Донецької залізниці учнем апаратника хімводоочищення (записи №№ 6-8);
- з 20 травня 1986 року по 1 грудня 1993 року працювала нянею-санітаркою догляду, нянею, помічником вихователя в дитячому садку “Морозко” Копальні імені Гастелло Тенкінського гірничого-збагачувального комбінату Магаданської області (записи №№ № 9-12);
- з 1 вересня 2005 року по 1 вересня 2008 року працювала прибиральницею службових приміщень у Вуглегірській спецшколі-інтернаті (записи №№ 13-14);
- з 8 вересня 2008 року по 11 серпня 2014 року працювала прибиральницею у ТОВ “Торгівельний будинок “Амстор” (записи №№ 15-16). 
Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 31 травня 2024 року № 057150012827 позивачці відмовлено у призначенні пенсії оскільки її страховий стаж складає 14 років 4 дні і що відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у 2023 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мали особи зі стажем не менш 20 років, у 2025 році будуть мати у віці 65 років за наявності страхового стажу від 15 років. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 27 вересня 1978 року, оскільки відсутня дата народження заявниці на титульній сторінці, чим порушено п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (а.с. 21, 60, 104).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 9 вересня 2024 року у справі № 200/4482/24, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 31 травня 2024 року № 057150012827 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком; зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 травня 2024 року про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” - з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
На рішення суду у справі № 200/4482/24 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком від 23 травня 2024 року та рішенням від 9 грудня 2024 року № 057150012827 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу, відомостей про фактичне місце проживання та повідомлення про неодержання пенсійних виплат від іншої держави. 
У рішенні зазначено, що відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” для осіб, які народились у період з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року: у 2023 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мали особи зі стажем не менш 20 років, у 2025 році будуть мати у віці 65 років за наявності страхового стажу від 15 років; вік заявниці на дату звернення (23 травня 2024 року) становить 64 роки 2 місяці 6 днів, страховий стаж складає 16 років 8 місяців 14 днів. 
Також, цим рішенням до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано періоди згідно із записами трудової книжки від 27 вересня 1978 року серії НОМЕР_3 та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, а саме: з 21 березня 1983 року по 30 листопада 1985 року, з 1 грудня 2001 року по 25 грудня 2001 року, з 1 вересня 2005 року по 31 серпня 2008 року, з 8 вересня 2008 року по 11 серпня 2014 року; зараховано період догляду ОСОБА_1 за дітьми до досягнення ними трирічного віку з 13 березня 1988 року по 16 березня 1993 року. 
До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_3 на території російської федерації: з 18 вересня 1978 року по 17 жовтня 1980 року, з 16 грудня 1980 року по 21 лютого 1983 року, з 20 травня 1986 року по 31 грудня 1991 року - оскільки відсутнє повідомлення про неодержання пенсійних виплат від іншої держави; з 1 січня 1992 року по 1 грудня 1993 року - відповідно до ст. 24-1 Закону № 1058.
За довідкою РС-право ГУ ПФУ в Івано-Франківській області при повторному розгляді заяви позивача від 23 травня 2024 року (на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 вересня 2024 року) до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано періоди: 
- з 21 березня 1983 по 30 листопада 1985 року (2 роки 8 місяців 10 днів) [період роботи на території України];
- з 13 березня 1988 року по 16 березня 1993 року [догляд за дитиною] (5 років 0 місяців 4 дні); 
- з 1 грудня 2001 року по 25 грудня 2001 року (0 років 0 місяців 25 днів [період роботи на території України]; 
- з 1 вересня 2005 року по 31 серпня 2008 року (2 роки 11 місяців 28 днів) [період роботи на території України];
- з 8 вересня 2008 року по 11 серпня 2014 року (5 років 11 місяців 7 днів) [період роботи на території України].
Всього страховий стаж: 16 років 8 місяців 14 днів. 
10 січня 2025 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, у якій просила повторно розглянути її заяву від 23 травня 2024 року про призначення пенсії, відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІV, з урахування висновків суду, викладених у рішенні від 9 вересня 2024 року у справі № 200/4482/24.
Листом від 12 лютого 2025 року № 1231-546/А-02/8-0900/25 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивачу, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 вересня 2024 року у справі № 200/4482/24 управлінням повторно розглянуто її заяву від 23 травня 2024 року про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні. За результатом виконання рішення суду від 9 вересня 2024 року у справі № 200/4482/24 ухвалено рішення від 9 грудня 2024 року № 057150012827 про відмову в призначенні пенсії.
Позивачем суду надані копії архівних довідок про стаж та заробітну плату № А-10, видані 23 та 24 липня 2018 року архівним відділом тенькінського міського округу магаданської області (рф) (згідно із наданими суду відповідачами матеріалами з пенсійної справи позивача зазначені довідки не надавались позивачем разом із заявою про призначення пенсії від 23 травня 2024 року).
Згідно з архівною довідкою від 23 липня 2018 року № А-10, виданою архівним відділом тенькінського міського округу магаданської області (рф), відповідно до архівних документів Копальні імені Гастелло Тенкінського гірничого-збагачувального комбінату магаданської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала у зазначеному комбінаті з 20 травня 1986 року (наказ № 28к від 253 травня 1986 року) по 1 грудня 1993 року (наказ № 22к від 15 грудня 1993 року) на посадах няні, няні-санітарки, вихователя. Звільнена по п. 1 ст. 33 КЗпП рф (скорочення).
У довідці також зазначено, що за вказаний період ОСОБА_1 надавалась відпустка по уходу за дитиною:
- з 22 травня 1988 року по 13 квітня 1989 року – частково оплачувана відпустка по уходу за дитиною до 1 року (наказ № 19к від 15 квітня 1988 року);
- з 13 березня 1989 року по 13 вересня 1989 року – відпустка без утримання по догляду за дитиною до 1,6 років (наказ № 12к від 13 березня 1989 року);
- з 12 травня 1990 року по 17 березня 1991 року – частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною до 1 року (наказ №22 від 22 травня 1990 року);
- з 17 вересня 1991 року по 17 березня 1992 року – відпустка без збереження по уходу за дитиною до 3-х років (наказ № 2 від 29 січня 1993 року);
- з 25 січня 1993 року по 1 березня 1993 року – відпустка без збереження по уходу за дитиною до 3-х років (наказ № 2 від 29 січня 1993 року).
Також у довідці зазначено, що відповідно до постанови РМ СРСР від 10 листопада 1967 року № 1029 магаданська область належить до районів Крайньої Півночі і що у районах Магаданської області, в тому числі тенькінському районі, встановлений єдиний для виробничих і невиробничих галузей промисловості районний коефіцієнт до заробітної плати – 1,7 (згідно із п. 3 додатка до Постанови державного комітету Ради міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Президіуму ВЦРПС від 4 вересня 1964 року № 380/11-18). Також зазначено, що відповідно до ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року “Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі”, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28 стаж в районах Крайньої Півночі з 1 серпня 1945 року по 1 березня 1960 року при розрахунку трудового стажу, який дає право на отримання пенсії за старістю, інвалідності та за вислугу років, зараховується у подвійному розмірі, а з 1 березня 1960 року – у полуторному розмірі. Підстава видачі довідки: Фонд Л-96, о. 3, д. 140.
Згідно з архівною довідкою про заробітну плату від 24 липня 2018 року № А-10 (на двох аркушах), виданою архівним відділом тенкінського міського округу магаданської області (рф) за 1986 – 1993 роки, позивачу протягом зазначених років нараховувалась заробітна плата із врахуванням районного коефіцієнта 1,7; разові виплати, компенсації в довідку не включені. У довідці зазначено, що: з 22 травня 1988 року по 13 квітня 1989 року ОСОБА_1 надавалась частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною до 1 року (наказ № 19к від 15 квітня 1988 року), з 13 березня 1989 року по 13 вересня 1989 року – відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 1,6 року (наказ № 12к від 13 березня 1989 року), з 12 травня 1990 року по 17 вересня 1991 року – частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною до 1 року (наказ № 22 від 22 травня 1990 року), з 17 вересня 1991 року по 17 березня 1992 року - відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 3-х років (наказ № 35 від 10 вересня 1991 року), з 25 січня 1993 року по 1 березня 1993 року - відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 3-х років (наказ № 2 від 29 січня 1993 року). Також вказано, що з 1991 року з усіх вказаних сум здійснювались відрахування в Пенсійний фонд РФ по встановленим тарифам і що до 1991 року з усіх вказаних сум здійснювались відрахування на соціальне страхування по встановленим тарифам. Зазначено, що підставою її видачі є: Фонд Д-96, о. 2, д. 614, 632, 649, 664, 678, 697, 703.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
За ст. 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком.
За ч. 1, ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. 
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;
За частинами 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-ІV документи про призначення […] пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення […] або про відмову в призначенні […] пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
В постанові від 23 липня 2024 справі № 280/3308/23 Верховний Суд зазначив, що враховуючи правові норми Основного Закону України, юридичні позиції Конституційного Суду України щодо їх офіційного тлумачення та висновки Верховного Суду стосовно застосування цих норм, колегія суддів, в контексті спірного правового питання, що виникло у цій справі [предмет спору: виплата одноразової грошової допомоги (ОГД) у разі загибелі військовослужбовця ЗСУ в період дії воєнного стану одним платежем замість виплати призначеної суми ОГД із розстроченням], та з огляду на характер і зміст спірних правовідносин, констатує, що правовідносини щодо призначення ОГД починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй ОГД і тривають до моменту прийняття рішення про призначення ОГД уповноваженим органом (відповідною Комісією). Лише у разі, якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у м е ж а х визначених законодавством строків рішення про призначення ОГД у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє з а м е ж а м и визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції чинній станом на останній день м о ж л и в о г о прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.
Така правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 2 жовтня 2024 року у справі № 340/2273/23, від 10 жовтня 2024 року у справі № 420/11608/23.
Враховуючи принцип правової визначеності як складової верховенства права, беручи до уваги приписи ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-ІV, суд зазначає, що заява про призначення пенсії та додані до неї документи мають відповідати вимогам законодавства, чинним станом на час подання такої заяви, а рішення пенсійного органу за наслідком розгляду поданої заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів (в тому числі і в частині встановлення страхового стажу для призначення пенсії) - має бути прийнято відповідно до норм законодавства, чинних станом на день прийняття рішення про призначення пенсі/про відмову у призначенні пенсії (якщо це рішення прийнято в межах строку, встановленого ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-ІV, тобто не пізніше 10 днів з дня надходження заяви або не пізніше закінчення встановленого відповідним рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України строку проведення додаткової перевірки достовірності отриманих відомостей, який не може перевищувати 15 днів) а б о чинних станом на день можливого прийняття цього рішення у визначений законом строк.
Враховуючи, що позивач звернулась із заявою про призначення пенсії 23 травня 2024 року, беручи до уваги приписи ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-ІV, а також неприйняття відповідачем 1 у встановленому порядку та строк рішення про проведення додаткової перевірки достовірності отриманих від позивача відомостей, суд надає оцінку спірному рішенню із врахуванням нормативно-правових приписів, чинних станом на 2 червня 2024 року (останній день встановленого ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-ІV десятиденного строку для прийняття першим відповідачем рішення про призначення або про відмову у призначенні позивачу пенсії за наслідком розгляду її заяви від 23 травня 2024 року).
За частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За ч. 1 ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, за періоди до 1 січня 1999 року відповідно до чинного законодавства основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка.
Відповідачем 1 при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії від 23 травня 2024 року, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4482/24, встановлено, що за даними трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 та даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж ОСОБА_1 складає 16 років 8 місяців 14 днів.
До страхового стажу позивача відповідачем 1 зараховано наступні періоди її роботи:
- з 21 березня 1983 року по 30 листопада 1985 року – за даними трудової книжки (період роботи на території України), 
- з 1 грудня 2001 року по 25 грудня 2001 року – за даними трудової книжки та даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (період роботи на території України), 
- з 1 вересня 2005 року по 31 серпня 2008 року – за даними трудової книжки та даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (період роботи на території України),
- з 8 вересня 2008 року по 11 серпня 2014 року – за даними трудової книжки та даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (період роботи на території України).
Також, до страхового стажу позивача зараховано періоди догляду позивачем за дітьми до 3-х років: з 13 березня 1988 року по 16 березня 1993 року. 
До страхового стажу позивача не зараховано згідно із записами у трудовій книжці періоди її роботи на території російської федерації:
• з 18 вересня 1978 року по 17 жовтня 1980 року, 
• з 16 грудня 1980 року по 21 лютого 1983 року, 
• з 20 травня 1986 року по 31 грудня 1991 року 
– у зв`язку із відсутністю повідомлення про неодержання ОСОБА_1 пенсійних виплат від іншої держави (рф);
• з 1 січня 1992 року по 1 грудня 1993 року - відповідно до ст. 24-1 Закону № 1058-ІV. 
У зв`язку із недостатнім страховим стажем (20 років), а також із тим, що до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 не було додано (за твердженням відповідачів) відомостей про її місце проживання та повідомлення про неодержання пенсії та нездійснення пенсійних виплат іншою державою (рф), позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком.
За ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України “Про недержавне пенсійне забезпечення”, […] міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
За ч. 4 ст. 1 Закону № 1788-XII у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом рф про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
13 березня 1992 року була укладена Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення (набрала чинності 13 березня 1992 року), зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі - Угода).
Відповідно до ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно зі ст. 6 цієї Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання; для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Відповідно до ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.
За частиною 1 ст. 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення” постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Державу галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. москві.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до п. 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376(зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Повідомленням від 10 січня 2023 року, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10 січня 2023 року, Міністерство юстиції України підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України з 19 червня 2023 року.
Також суд зазначає, що 11 червня 2022 року російською федерацією було прийнято закон № 175-ФЗ (мовою оригіналу) “О денонсации российской федерацией Соглашения о гарантиях прав граждан государств - участников Содружества Независимых Государств в области пенсионного обеспечения”, який відповідно до ст. 2 вказаного закону набрав чинності 30 червня 2022 року.
Отже, відповідно до ст. 13 Угоди від 13 березня 1992року російська федерація з 1 січня 2023 року не є державою-учасницею Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак дія вказаної угоди між Україною та російською федерацією припинилась внаслідок виходу з Угоди одного з підписантів, а саме - російської федерації, з 1 січня 2023 року.
Внаслідок виходу з вказаної угоди України, Угода припинила свою дію з 19 червня 2023 року щодо взаємовідносин України з іншими державами-учасницями вказаної Угоди.
Отже, станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії (23 травня 2024 року) та прийняття першим відповідачем рішення від 9 грудня 2024 року № 057150012827 Угода для України не була чинною.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи, а також врахував приписи ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-ІV в редакції, чинній станом на 2 червня 2024 року (останній день встановленого законодавством строку для прийняття рішення за наслідком розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 23 травня 2024 року), беручи до уваги, що трудовий стаж позивача на території російської федерації у періоди з 18 вересня 1978 року по 17 жовтня 1980 року, з 16 грудня 1980 року по 21 лютого 1983 року, з 20 травня 1986 року по 31 грудня 1991 року, з 1 січня 1992 року по 1 грудня 1993 року був набутий ОСОБА_1 під час дії Угоди, суд враховує, що позивачка мала законні сподівання на врахування цих періодів роботи до її трудового стажу.
Беручи до уваги зазначене, а також те, що записи у трудовій книжці ОСОБА_1 про її трудову діяльність на території російської федерації, зокрема й за періоди з 18 вересня 1978 року по 17 жовтня 1980 року, з 16 грудня 1980 року по 21 лютого 1983 року, з 20 травня 1986 року по 31 грудня 1991 року, з 1 січня 1992 року по 1 грудня 1993 року жодних зауважень щодо відповідності цих записів вимогам законодавства з боку ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не мають, а також враховуючи приписи ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV, суд дійшов висновку, що зазначені періоди роботи позивача підлягають зарахуванню пенсійним органом до її страхового стажу.
У зв`язку із тим, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було зараховано до страхового стажу позивача на підставі трудової книжки, відомостей про застраховану особу (ОК-5) та свідоцтв про народження дітей позивача періоди роботи ОСОБА_1 та періоди догляду за дітьми до досягнення ними 3-х років: з 21 березня 1983 року по 30 листопада 1985 року, з 1 грудня 2001 року по 25 грудня 2001 року, з 1 вересня 2005 року по 31 серпня 2008 року, з 8 вересня 2008 року по 11 серпня 2014 року, з 13 березня 1988 року по 16 березня 1993 року в загальній кількості 16 років 8 місяців 14 днів, беручи до уваги, що за висновком суду періоди р о б о т и позивача з 18 вересня 1978 року по 17 жовтня 1980 року, з 16 грудня 1980 року по 21 лютого 1983 року, з 20 травня 1986 року по 31 грудня 1991 року, а також з 1 січня 1992 року по 1 грудня 1993 року підлягають зарахуванню до її страхового (трудового) стажу на підставі трудової книжки, загальна кількість страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 станом на час звернення із заявою про призначення пенсії є більш ніж 20 років.
Як наслідок, наведена у рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 9 грудня 2024 року підстава відмови позивачу у призначенні пенсії – відсутність необхідного страхового стажу (не менш 20 років) - є необґрунтованою та протиправною.
Щодо підстави відмови у призначенні пенсії - не повідомлення позивачем адреси її місця проживання та відомостей про неодержання пенсії та нездійснення пенсійних виплат іншою державою (рф), суд враховує наступне.
За абз. 3 ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-ІV порядок подання та оформлення документів для призначення […] пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1).
На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, тобто станом на 23 травня 2024 року, Порядок № 22-1 діяв в редакції від 15 лютого 2024 року.
Згідно з абз. 1 п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 зазначеної редакції заява про призначення […] пенсії, […] (Заява про призначення/перерахунок пенсії – додаток 1); […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі – орган, що призначає пенсію).
Відповідно до абз. 2 п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення […] може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг.
У додатку 1 до Порядку № 22-1 містить форма заяви про призначення пенсії, в якій містять графи (строки) про необхідність повідомити про: “Задеклароване/зареєстроване 
місце проживання” та “Фактичне місце проживання”.
Документи, необхідні для призначення пенсії, визначені розділом ІІ Порядку № 22-1.
Згідно з п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, в т.ч., такі документи:
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).
4) відомості про місце проживання особи;
Згідно з абз. 2 п. 2.9 розділу ІІ Порядку № 22-1 в заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України “Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.
За змістом заяви ОСОБА_1 від 23 травня 2024 року, вона заява містить відомості про її зареєстроване місце проживання ( АДРЕСА_1 ) та про фактичне місце проживання ( АДРЕСА_2 ), при цьому до заяви позивачем були додані копія паспорту із від міткою про зареєстроване місце її проживання. 
Тобто, твердження пенсійного органу про неповідомлення позивачем адреси її місця проживання спростовано матеріалами справи.
Щодо тверджень відповідачів про те, що позивач або у заяві про призначення пенсії, або в іншій заяві мала зазначити про неодержання пенсії та нездійснення пенсійних виплат іншою державою (органами пенсійного забезпечення рф) відповідно до Закону № 1058-ІV, суд зазначає п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 (в редакції, чинній станом на час подання позивачем заяви про призначення пенсії) не містить вимог про необхідність повідомлення про неодержання пенсії та нездійснення пенсійних виплат іншою державою. 
25 квітня 2024 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 3674-ІХ “Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення” (далі – Закон № 3674-ІХ), яким були внесені зміни, зокрема, до Закону № 1058-ІV.
Частину 1 ст. 7 Закону № 1058-ІV, в якій наведені принципи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, було доповнено абз. 16 наступного змісту:
“обчислення розміру пенсії виходячи із страхового стажу, набутого в Україні, особам, які працювали в Україні та за її межами.”.
Також Закон № 1058-ІV доповнений ст.ст. 24-1 і 26-1 наступного змісту:
“Стаття 24-1. Періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу
1. Періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
2. Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
3. Не зараховуються до страхового стажу періоди трудової діяльності за межами України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та на тимчасово окупованих територіях України після 19 лютого 2014 року особі, яка після 19 лютого 2014 року проходила військову службу (службу) у збройних силах, органах внутрішніх справ, органах державної безпеки, поліції, інших військових формуваннях, перебувала на посадах державної служби, на посадах в органах місцевого самоврядування у відповідних органах (формуваннях) російської федерації, добровільно займала посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, утворених на тимчасово окупованій території України, зокрема в окупаційній адміністрації держави-агресора, у незаконних судових або правоохоронних органах, а також добровільно брала участь у незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, утворених на тимчасово окупованій території України, та/або у збройних формуваннях держави-агресора”;
“Стаття 26-1. Умови включення періодів роботи особи в інших державах до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії за віком
1. У разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою статті 26 цього Закону, для визначення права на призначення пенсії за віком включаються періоди роботи особи в іншій державі (за наявності) у календарному обчисленні, за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави. Порядок підтвердження та зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) встановлюється Кабінетом Міністрів України".
Підпунктом 9 п. 2 розділу І Закону № 3674-ІХ розділ ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-ІV доповнений п.п. 5-1 і 5-2 такого змісту:
“5-1. Періоди трудової діяльності з 1 січня 1992 року до дня набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення” за межами України в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР, зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
5-2. Пенсії, призначені в Україні з урахуванням положень Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року до дати припинення її дії для України, продовжують виплачуватися з урахуванням положень цієї Угоди”.
На виконання зазначених норм до Порядку № 22-1 постановою правління Пенсійного фонду України “Про затвердження Змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”” від 17 січня 2025 року № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 3 лютого 2025 року за № 169/43575, були внесені відповідні зміни, в тому числі затверджена нова форма заяви про призначення пенсії, в якій містять графи (строки) про необхідність повідомити про “призначення/не призначення; отримання/не отримання пенсії іншого виду, за іншими законами України або в іншій державі, в тому числі в іншій державі з урахуванням періодів трудової діяльності до 01 січня 1992 року в республіках колишнього Союзу РСР”.
Разом із цим зміни до Закону 1058-ІV, внесені Законом України № 3674-ІХ, набрали чинності 23 червня 2024 року, а зміни до Порядку № 22-1 – 10 березня 2025 року.
Враховуючи приписи ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-ІV, заява позивача про призначення пенсії, а також рішення, прийняте за наслідком розгляду цієї заяви, має відповідати нормативно-правовим приписам, які були чинні станом на 23 травня 2024 року (стосовно заяви про призначення пенсії) та станом на 2 червня 2024 року (останній день встановленого ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-ІV десятиденного строку для прийняття першим відповідачем рішення про призначення або про відмову у призначенні позивачу пенсії за наслідком розгляду її заяви від 23 травня 2024 року).
Як наслідок, така підстава для відмови у призначенні позивачу пенсії як не повідомлення нею про неодержання пенсії та нездійснення пенсійних виплат іншою державою (рф) - є неправомірною.
Щодо доводів відповідача 1 про відсутність відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації у спірні періоди роботи позивача та посилань з цього приводу на постанову Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 360/4129/20, суд враховує, що про таку підставу для відмови у призначенні пенсії не зазначено у спірному рішенні.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення. 
Крім того, у зазначеній ГУ ПФУ в Івано-Франківській області постанові Верховного Суду питання зарахування до загального страхового стажу позивача періодів роботи на території рф не було спірним - трудовий стаж на території рф був зарахований пенсійним органом до страхового стажу позивача; при цьому у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації частина страхового стажу позивача не була зарахована до його п і л ь г о в о г о стажу.
Таким чином, посилання першого відповідача на постанову Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 360/4129/20 є безпідставними.
Щодо посилань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2022 року по справі 300/3542/21, від 5 травня 2022 року по справі № 300/1828/21, від 28 серпня 2023 року у справі № 300/4696/22, від 2 липня 2024 року по справі 300/4126/22, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо посилань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на листи Мінсоцполітики від 10 липня 2019 року № 20933/02-12, Пенсійного фонду України від 7 жовтня 2019 року № 30929/02-12, відповідно до яких періоди роботи на території держав СНД, зараховуються до стажу за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів СНД, суд зазначає, що, по-перше, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмовлено у призначенні позивачу пенсії у зв`язку (в тому числі) із не зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи на території республік СРСР (а не СНД), по-друге, листи Мінсоцполітики не є нормативно-правовими актами, якими керується суд при розгляді справи відповідно до ст. 7 КАС України.
Щодо посилань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на не надання позивачем документа на підтвердження зазначеного у заяві місця проживання, суд враховує наступне.
За п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, крім іншого, відомості про місце проживання особи. 
Згідно з абз. 2 п. 2.9 розділу ІІ Порядку № 22-1 в заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України “Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні. 
У заяві про призначення пенсії від 23 травня 2024 року позивачем зазначені і адреса її зареєстрованого місця проживання, яке вказано у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 від 19 вересня 2001 року ( АДРЕСА_1 ), і місце її фактичного проживання ( АДРЕСА_2 ).
Як вбачається із наданої суду позивачем копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 8 червня 2018 року № 0000070174 саме зазначене місце проживання вказано у цій довідці.
Виходячи з наданих відповідачами документів з пенсійної справи позивача, копія вказаної довідки ВПО відсутня в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1.8 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Крім цього, 17 лютого 2022 року Верховною Радою України був прийнятий закон № 2073-ІХ “Про адміністративну процедуру” (набрав чинності 15 грудня 2023 року, далі - Закон № 2073-ІХ), який відповідно до ст. 1 регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2073-ІХ: адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації (п. 1); адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб) (п. 3); адміністративна процедура визначений законом порядок розгляду та вирішення справи (п. 5); […] особа - фізична особа […], (п. 8); процедурна дія - дія адміністративного органу, що вчиняється під час розгляду справи, але якою справа не вирішується по суті (п. 9); процедурне рішення - рішення адміністративного органу, що приймається під час розгляду справи, але яким справа не вирішується по суті (п. 10).
Тобто, дія вказаного закону розповсюджується і на процедуру розгляду органами Пенсійного фонду України заяв громадян про призначення пенсії, перерахунок пенсії, переведення з пенсії одного виду на пенсію іншого виду.
За ч. 1 ст. 4 Закону № 2073-ІХ принципами адміністративної процедури є: 1) верховенство права; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону № 2073-IX адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує в с і обставини, що мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону № 2073-ІХ адміністративний орган зобов`язаний у порядку, встановленому законом, забезпечувати реалізацію права особи на доступ до інформації, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта стосовно неї. Учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи.
Згідно зі ст. 17 Закону № 2073-IX особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення або заперечення у визначеній законом формі д о прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи (ч. 1). Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків (ч. 2). Особа має право у передбаченому законом порядку […] надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи (ч. 3).
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 2073-IX учасники адміністративного провадження (в тому числі особа, питання про право, свободу чи законний інтерес або обов`язок якої вирішується в адміністративному акті (адресат), п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону № 2073-IX) мають право: 1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом; 2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників; 3) ознайомлюватися з матеріалами справи […] отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження; 4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, д о прийняття адміністративного акта, який може н е г а т и в н о вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника; 5) отримувати та надавати документи, інші докази, що стосуються обставин справи; […] 7) подавати клопотання про: […] в) витребування документів або відомостей, необхідних для розгляду та вирішення справи.
Згідно із ч. 2 цієї ж статті учасники адміністративного провадження зобов`язані: 1) подати до адміністративного органу у порядку, встановленому законом, наявні у них документи та інші докази, необхідні для здійснення адміністративного провадження; […] 4) сумлінно виконувати вимоги, встановлені цим Законом та іншими актами законодавства.
За частиною 1 ст. 47 Закону № 2073-IX під час підготовки справи до розгляду та вирішення, […] адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: […] 2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому […] можливі наслідки прийняття адміністративного акта; […] 5) надає учасникам адміністративного провадження можливість подати документи, клопотання, пояснення та зауваження, довести обставини, що мають значення для вирішення справи.
За ст. 52 Закону № 2073-IX адміністративний орган […] повинен неупереджено дослідити в с і обставини справи, у тому числі ті, що є сприятливими, а також ті, що є несприятливими для учасників адміністративного провадження. 
Доказів на підтвердження зазначених приписів матеріали справи не містять, як і не містять доказів направлення позивачу передбаченого п. 1.8 Порядку № 22-1 повідомлення про необхідність надання додаткових документів [в тому числі повідомлення про необхідність надання доказів на підтвердження її фактичного місця проживання; про можливе негативне рішення за наслідком розгляду її заяви про призначення пенсії [про можливе не зарахування певних періодів роботи до її страхового (трудового) стажу].
Проаналізувавши наведені норми Закону № 1058-IV, Закону № 2073-IX, а також приписи Порядку № 22-1, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд висновує, що не виконання відповідачем 1 в повній мірі встановлених нормативно-правових приписів не відповідає принципам адміністративної процедури та приписам ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, п.п. 1.8, 3.3, 4.7 Порядку № 22-1.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 9 грудня 2024 року № 057150012827, оскільки прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій
Як встановлено судом, періоди роботи позивача з 21 березня 1983 року по 30 листопада 1985 року, з 1 грудня 2001 року по 25 грудня 2001 року, з 1 вересня 2005 року по 31 серпня 2008 року, з 8 вересня 2008 року по 11 серпня 2014 року зараховані ГУ ПФУ в Івано-Франківській області до страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 .
Отже, питання зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи з 21 березня 1983 року по 30 листопада 1985 року, з 1 грудня 2001 року по 25 грудня 2001 року, з 1 вересня 2005 року по 31 серпня 2008 року, з 8 вересня 2008 року по 11 серпня 2014 року не є спірним.
Щодо зобов`язання пенсійний орган зарахувати до страхового (трудового) стажу позивача періодів її роботи (в т.ч. зарахованих до страхового стажу не як стаж роботи, а як догляд за дитиною до досягнення трирічного віку): з 18 вересня 1978 року по 17 жовтня 1980 року, з 16 грудня 1980 року по 21 лютого 1983 року, з 20 травня 1986 року по 31 грудня 1991 року, з 1 січня 1992 року по 1 грудня 1993 року), суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з ч.ч. 3, 4 цієї ж статті у разі скасування […] індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. […] суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями мають розумітись повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційні повноваження - це такі повноваження, які надають адміністративному органу при прийнятті останнім рішення відповідно до чинного законодавства певний ступінь свободи, коли адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати (прийняти) один з кількох передбачених законом варіантів рішення.
Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).
Відповідно до висновку суду, наведеному вище, вказані періоди роботи позивача підлягали зарахуванню першим відповідачем до її страхового (трудового) на підставі доданих до заяви від 23 травня 2024 року документів (зокрема, трудової книжки НОМЕР_3 ).
Враховуючи зазначений висновок суду, а також беручи до уваги, що із врахуванням цих періодів роботи ОСОБА_1 її страховий (трудовий) стаж складає більш, ніж 20 років (передбачених ч. 2 ст. 2 Закону 1058-IV для призначення пенсії за віком), враховуючи також, що позивач звернулась за призначенням пенсії після досягнення передбаченого ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV віку (63 роки), суд приходить до висновку, що перший відповідач мав призначити позивачу пенсія за віком за наслідком розгляду її заяви від 23 травня 2024 року та доданих до неї документів.
На підставі викладеного, суд зазначає, що прийняття судом рішення про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію за віком не передбачає втручання суду в дискреційні повноваження цього органу.
Суд звертає увагу на те, що позивач неодноразово отримувала відмову у призначенні їй пенсії.
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно з яким ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
В постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення “ефективного правосуддя” та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном “ефективне правосуддя”, що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Як зазначено у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Враховуючи встановлені судом обставини (досягнення позивачем передбаченого ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV віку, наявність у позивача необхідної кількості загального страхового стажу, підтвердженого наданими пенсійному органу документами (більше 20 років)), а також беручи до уваги, що за висновком суду інші зазначені у спірному рішенні підстави для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком (не надання відомостей про місце проживання ОСОБА_1 , не надання повідомлення про неодержання пенсії та нездійснення пенсійних виплат іншою державою [рф]) за висновком суду є неправомірними, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача і в цій частині та зобов`язати пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV.
При вирішенні питання - кого саме з відповідачів необхідно зобов`язувати призначити позивачу пенсію за віком, суд виходить з наступного.
30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 “Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України”, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961.
Зазначеною постановою були внесені зміни в тому числі до Порядку № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1).
Внесені зміни передбачають застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 1 квітня 2021 року, відповідно до якого заяви про призначення/перерахунок пенсії опрацьовуються бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає особа, що звернулась із цією заявою.
Запровадження принципу екстериторіальності відбувалось задля: створення єдиного підходу до застосування пенсійного законодавства; централізованої прозорої системи контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізації особистих контактів з громадянами; відв`язки звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (“орган, що призначає пенсію”) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).
Заява про призначення пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.
Відповідно до п. 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Заяви про перерахунок пенсії […] приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Пунктом п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Згідно п. 4.8 розділу ІV Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України “Про електронні документи та електронний документообіг”, “Про електронні довірчі послуги” та “Про захист персональних даних”. Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.
Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 “Деякі питання документування управлінської діяльності”.
Відповідно до п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що:
- із заявою про призначення (перерахунок) пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр) або подати відповідну заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (п. 1.1);
- після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу (п. 4.2).
- принцип екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, тобто територіального органу Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, тобто територіальному органу Пенсійного фонду України, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);
- виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Виходячи із наведених приписів Порядку № 22-1, беручи до уваги положення ст. 245 КАС України, суд приходить до висновку про те, що належним пенсійним органом, який має здійснити визначені судом дії, є відповідач 1, як орган, що прийняв рішення, визнане судом протиправним.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 9 грудня 2024 року № 057150012827 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 23 травня 2024 року пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із зарахуванням до її страхового (трудового) стажу наступних періодів її роботи: з 18 вересня 1978 року по 17 жовтня 1980 року, з 16 грудня 1980 року по 21 лютого 1983 року, з 20 травня 1986 року по 31 грудня 1991 року, з 1 січня 1992 року по 1 грудня 1993 року.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року у справі № 200/2189/25 за позовом Мар`єнко Вікторії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 3 лютого 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко
Судді: Е.Г. Казначеєв
А.В. Гайдар