Справа № 711/150/26
Номер провадження 3/711/193/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року  м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Комплєктової Т.О., 
за участю: секретаря Тищенко А.А.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції (протокол серії ЕПР1 № 558938), про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , місце роботи не повідомив, ІПН НОМЕР_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу від 04.01.2026 серії ЕПР1 № 558938, ОСОБА_1 04.01.2026 о 18.18 год. керував транспортним засобом «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Чигиринській, 25 в м. Черкаси, в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди вказаного водія у встановленому законом порядку проводився під час безперервної відеофіксації на нагрудні камери №№ 472490, 475708 у лікаря-нарколога в КНП «ЧОНД», що підтверджується висновком лікаря №7, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що він із зятем їхали на автомобілі, за кермом був зять, потім автомобіль заглох і зять пішов по допомогу, а він залишився у автомобілі, пересів на водійське крісло і заснув. Приїхали працівники поліції та почали вимагати, щоб він перепаркував автомобіль.
Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – адвокат Демиденко В.А. до початку судового засідання подав клопотання ро закриття провадження на підставі ст. 247 КУпАП, яке мотивував наступним. У захисту є достатні підстави стверджувати, що в даному випадку працівники поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 керувались виключно упередженими діями, направленими на незаконне примушування та спонукання водія вчинити адміністративне правопорушення та, безпідставне проведення огляду водія на стан сп?яніння, оскільки ОСОБА_1 , як зафіксовано на відео запису сlіp-0 о 18 год. 04. хв. - автомобіль стоїть, а ОСОБА_1 спить в автомобілі, натомість працівники поліції будять ОСОБА_1 і запитують, що сталося, він їм відповідає, що горілка, тобто працівники поліції вже переконалися, що ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння і примушують його вчинити адміністративне правопорушення, а саме говорять людині, яка перебуває в неадекватному стані, щоб він перепаркував автомобіль, тобто самі працівники поліції примушують ОСОБА_1 вчинити адміністративне правопорушення, що є зловживанням службового становища, оскільки коли працівники поліції під`їхали то замість того, щоб надати допомогу вони спонукають вчинити певні дії, щоб їм можливо було скласти адміністративні матеріали та зафіксувати адміністративне правопорушення. Указане, в цілому, обумовлює недопустимість доказів, отриманих органом Національної поліції під час оформлення цих матеріалів, оскільки вони отримані незаконно внаслідок істотного порушення прав і свобод людини. Згідно з відео запису сlip-0 зафіксовано, що ОСОБА_1 говорить працівникам поліції, що автомобіль не рухається, але працівник поліції все одно бачучи в якому стані знаходиться ОСОБА_1 примушує його перепаркувати автомобіль, і при цьому перешіптується із напарником «січас він це зробить», але при цьому ОСОБА_1 , говорить щоб працівник поліції сам перепаркував автомобіль, але працівник поліції погрожує, що зараз автомобіль евакуюють, тоді ОСОБА_1 говорить що працівники поліції хочуть його оформити за керування в стані сп`яніння, але працівник поліції все одно переконує ОСОБА_1 сісти за кермо і від`їхати, тобто сам працівник поліції спонукає вчинити адміністративне правопорушення на вимогу працівника поліції. Все, що відбувалося в подальшому - суто штучно створено працівниками поліції для оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, тобто вже пряма фальсифікація матеріалів справи. Просив закрити провадження стосовно ОСОБА_1 за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Працівник поліції ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що події 04.01.2026 він повністю не пам`ятає. У них був виклик, заявниця повідомила, що у автомобілі знаходиться чоловік без ознак життя. Приїхали на місце виклику, чоловік знаходився на місці водія, вікно було трохи відкрите. Спитали чоловіка, чи що трапилось, можливо йому було зле, але він сказав «водка», чи потрібна йому швидка допомога, він повідомив, що потрібна, вони викликали швидку допомогу. На той момент вони не знали, що водій знаходиться в стані сп`яніння, оскільки не всі ознаки були наявні, запах алкоголю почув лише коли його затримували.
Працівник поліції Башлик Д. в судовому засіданні пояснив, що запах алкоголю від ОСОБА_3 він відчував. Запропонували йому перепаркувати автомобіль спочатку його колега, а потім і він, оскільки автомобіль стояв з порушенням ПДР України.
Дослідивши письмові матеріали справи, переглянувши відеозапис, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Демиденка В.А., працівників поліції Ціко А. та Башлика Д., суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. 
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно вимог ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Крім того, ст. 53 вказаного Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005р., зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Так, порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння регламентується ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 558938 від 04.01.2026, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Чигиринській, 25 в м. Черкаси, в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди вказаного водія у встановленому законом порядку проводився під час безперервної відеофіксації на нагрудні камери №№ 472490, 475708 у лікаря-нарколога в КНП «ЧОНД», що підтверджується висновком лікаря №7.
Проте в судовому засіданні ОСОБА_1 в своїх поясненнях категорично заперечував факт керування транспортним засобом та його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на місці пригоди обґрунтована саме тим, що він не керував транспортним засобом. В подальшому у лікаря в КНП «ЧОПНД» ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря.
В якості доказів вчинення даного правопорушення, надано відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції. Однак в ході проведеного огляду даних відеозаписів у судовому засіданні не встановлено відомостей, які підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом до вимог поліцейських перепаркувати автомобіль, тим самим здійснити його рух. 
На відео файлах зафіксовано, як службовий автомобіль патрульної поліції під`їхав до автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв на узбіччі проїзної частини. Підійшовши до даного автомобіля вони побачили чоловіка, який на запитання поліцейського чи щось трапилось відповів «горілка». При цьому працівники патрульної поліції дають вказівку ОСОБА_1 перепаркувати автомобіль в інше місце, на що ОСОБА_1 спочатку відмовляється, а потім виконуючи вимогу поліцейських, погоджується. 
Провокацією у вчиненні протиправних дій визнається ситуація, коли посадова особа поліції підбурює (провокує) виконавця на вчинення протиправних дій з метою його подальшого викриття.
Таким чином, інспектор поліції навмисно, провокуючи ОСОБА_1 , дав вказівку керувати транспортним засобом, незважаючи на підозру перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння. 
Натомість, як вбачається з пояснень самого ОСОБА_1 , 04.01.2026 до поломки автомобіля саме зять керував автомобілем «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 , а не він.
В матеріалах справи відсутні письмові пояснення свідків, які б могли підтвердити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а докази, які надані працівниками поліції та знаходяться в матеріалах справи лише підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці пригоди та проходження огляду у лікаря нарколога в медичному закладі, а не керування ним транспортним засобом, що не заперечував сам ОСОБА_1 під час судового розгляду та його відмова була обумовлена незгодою з тим, що на думку працівників патрульної поліції, саме він керував транспортним засобом. Цей факт він категорично заперечує.
Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Як зазначено у п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за № 1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Між тим, згідно термінології, визначеної п.1.10. ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. 
Таким чином, факт керування транспортним засобом 04.01.2026 ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження в ході судового засідання. 
Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. 
Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.
Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.
В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналіз зібраних у справі та перевірених судом доказів не спростовує твердження ОСОБА_1 про те, що не він, а зять керував транспортним засобом «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 при обставинах, встановлених судом, 04.01.2026 в м. Черкаси до його виявлення працівниками поліції. Тому суд дійшов висновку про відсутність у справі переконливих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130, 245, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:
Закрити провадження по справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:	  	Т.  О.  Комплєктова