ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року м.Дніпро Справа № 912/664/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )
суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача: Ісецька Н.В.
від відповідача: Лук`янчук П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  
Підприємства об`єднання громадян 
"Олександрійське учбово-виробниче підприємство українського товариства сліпих" 
на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 20.06.2025 р. 
( суддя Коваленко Н.М., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 30.06.2025 р.)
у справі 
за позовом 
Акціонерного товариства 
"Українська залізниця", 
м. Київ
до 
Підприємства об`єднання громадян 
"Олександрійське учбово-виробниче підприємство українського товариства сліпих", 
м. Олександрія
про стягнення 23 954,87 грн.,
та за зустрічним позовом 
Підприємства об`єднання громадян 
"Олександрійське учбово-виробниче підприємство українського товариства сліпих", 
м. Олександрія
до 
Акціонерного товариства "Українська залізниця", 
м. Київ
про укладення додаткової угоди та зобов`язання здійснити компенсацію,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Підприємства об`єднання громадян "Олександрійське учбово-виробниче підприємство українського товариства сліпих", про стягнення 23 954, 87 грн., з яких пеня - 10 956,19 грн. та штраф - 12 998,68 грн..
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається не невиконання Відповідачем у встановлені строки взятих на себе зобов`язань за Договором № ОД/Ш-24-760/НЮ від 18.11.2024 р..
Підприємство об`єднання громадян "Олександрійське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області із зустрічним позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", про ( згідно заяви № б/н від 09.05.2025 р. про зміну предмету позову ) зобов`язання Відповідача компенсувати Підприємству об`єднання громадян "Олександрійське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих" суму податку на додану вартість, сплачену до державного бюджету України по операціях з надання послуг з ремонту трансформаторів та котушок за договором № ОД/Ш-24-760/НЮ від 18.11.2024 р. в 2025 році на суму 61 342,01 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 20.06.2025 р. у справі № 912/664/25 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Підприємства об`єднання громадян "Олександрійське учбово-виробниче підприємство українського товариства сліпих" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 23 648,05 грн., з яких: пеня - 10 649,37 грн., штраф - 12 998,68 грн. та 2 422,40 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Підприємство об`єднання громадян "Олександрійське учбово-виробниче підприємство українського товариства сліпих", через систему "Електронний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 20.06.2025 р. у справі № 912/664/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовлено у повному обсязі, а зустрічний позов про зобов`язання Акціонерного товариства "Укрзалізниця» компенсувати Підприємству об`єднання громадян "Олександрійське УВП УТОС" суму податку на додану вартість, сплачену за операціями з надання послуг з ремонту трансформаторів та котушок до державного бюджету України в 2025 році у розмірі 61 342,01 грн. - задовольнити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає, що рішення Господарського суду Кіровоградської області від 20.06.2025 р. у справі № 912/664/25 не відповідає вимогам викладеним у ч. 4 ст. 238 ГПК, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Водночас, на думку Скаржника, суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що АТ «Укрзалізниця», було надано суду доказ щодо направлення ПОГ «Олександрійському УВП УТОС» заявки з дозволом на початок робіт від 22.11.2024 р. засобами електронного зв`язку, але не надано доказів про отримання ПОГ «Олександрійським УВП УТОС» цієї заявки, на чому було наголошено у відзиві на позов АТ «Укрзалізниця». Суд хибно зважив на інтерпретацію листа № 205 від 27.12.2024 р., направленого ПОГ «Олександрійським УВП УТОС» на електронну адресу АТ «Українська залізниця», як доказ отримання такого дозволу. Хоча, Відповідач не заперечував можливість існування такого дозволу, а заперечував лише факт його отримання. Також, АТ «Укрзалізниця» не було дотримано порядок досудового претензійного врегулювання спору, що прямо визначено п. 8.1 договору, оскільки в претензії від 15.01.2025 р., яка була про дубльована претензією № Ш-04-13 від 30.01.2025 р. було вказано суму штрафних санкцій 4 865,28 грн, що відрізняється від суми, зазначеної у позовній заяві 23 954,87 грн. Крім того, суд не дав відповідної оцінки механізму надання Замовником Виконавцю дозволу на початок виконання замовлення та часу початку виконання замовлення. 
При цьому, Скаржник зазначає, що ситуація, яка призвела до прострочення виконання зобов`язань за договором, виникла не з вини Відповідача та поза його волею і підприємство не могли цьому запобігти, не зважаючи на всі його заходи, спрямовані на своєчасність виконання зобов`язань. Достатніми доказами відсутності вини є письмові докази, а саме: лист Торгово-промислової палати України № 40/15.0-7.3 від 09.01.2025 р., лист ПАТ «Кіровоградобленерго» № 17/05/63 від 08.01.2025 р., Інформація обласної військової адміністрації № 01-33/34/0.6 від 14.01.2025 р.
Скаржник наголошує на тому, що ПОГ «Олександрійське УВП УТОС», як Виконавець за договором здійснило всі можливі дії для досудового врегулювання спірного питання. Водночас наявними в матеріалах справи доказами підтверджено незначний часовий період передбаченого договором терміну виконання, що виявився недостатнім для своєчасного виконання замовлення попре заходів усунення незалежних від Виконавця тому несприятливих обставин.
Скаржник вважає, що Господарський суд Кіровоградської області, керуючись нормами п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1 ст. 198 та п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, допустився хибного висновку, що в АТ «Українська залізниця» відсутнє право на включення суми ПДВ до податкового кредиту, мотивуючи свій висновок тим, що суми ПДВ не прийняті за актами прийому-передачі виконаних робіт та не оплачені, що на думку суду, означає відсутність "першої події" передбаченої п. 198.2 ст. 198 ПК України. Однак такий висновок суду є помилковим, оскільки підписанням актів прийому-передачі наданих послуг з зауваженням про не визнання податку на додану вартість за ставкою 20% та відмову компенсувати нашому підприємству нарахований та сплачений до бюджету податок на додану вартість не позбавляє АТ «Укрзалізниця» права на віднесення таких сум до податкового кредиту, а лише свідчить про порушення АТ «Укрзалізниця податкового законодавства.
На переконання Скаржника зміна ставки податку на додану вартість не змінює базу оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, якою є їх договірна вартість без врахування податку на додану вартість, оскільки за своєю правовою сутністю податок на додану вартість є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем /замовником послуг/. Хоча податок на додану вартість і включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися ( погоджуватися чи змінюватися ) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку. Договір діє з моменту його підписання Сторонами 18.11.2024 р. до 31.12.2024 р., а щодо розрахунків - до повного виконання розрахунків за договором. Тож, виходячи з того, що після 31.12.2024 р. ні права, ні обов`язки для жодної зі сторін не змінилися, за винятком штрафних санкцій та керуючись вказаними вище законодавчими нормами - відмова АТ «Укрзалізниця» укласти додаткову угоду до договору була не обґрунтованою та не законною, що було не враховано судом першої інстанції в оспорюваному рішенні. 
Від Скаржника надійшло клопотання про долучення до справи в якості письмового доказу копію Індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України від 30.07.2025 р., а також про витребування в Акціонерного товариства «Українська залізниця» податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2025 року з підтверджуючими документами про її отримання податковим органом.
Клопотання обгрунтоване тим, що докази відомості про існування обставин, у період провадження судочинства судом першої інстанції Заявнику відомі не були. Так, після подання апеляції Скаржнику з неофіційних джерел стало відомо, що державною податковою адміністрацією може бути цілком правомірно включено до податкового кредиту позивача АТ «Укрзалізниця» суми податку на додану вартість, яку було включено до податкових зобов`язань нашого підприємства за операціями з надання послуг по ремонту трансформаторів та котушок АТ «Укрзалізниця» у січні- лютому 2025 р.. Тому, після винесення Господарським судом Кіровоградської області оскарженого рішення, Заявником до Центрального податкового органу було направлено запит з питанням про можливість реалізації Відповідачем норми ч. 98.3 ст. 98 Податкового кодексу України на незастосування якої Господарським судом Кіровоградської області при вирішенні справи та ухвалення рішення не сподівались. 
Від Скаржника надійшли додаткові письмові пояснення про розгляд клопотання про залучення додаткових доказів та витребування нових доказів від 10.09.2025 р.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, Товариство посилається на те, що саме надання послуг за Договором є підтвердженням факту отримання ним заявки, підписаної уповноваженими особами, визначеними п. 4.2 договору, оскільки якщо Відповідач за первісним позовом ( Виконавець ) надав би послуги без отримання відповідної заявки, що підписана уповноваженими особами ( встановленими умовами договору ), у Позивача за первісним позовом ( Замовника ) були б відсутні будь-які обов`язки щодо оплати за такі послуги, про що Відповідачу за первісним позовом було відомо. Отже, докази надані Позивачем за первісним позовом підтверджують обставини, які свідчать про обізнаність, узгодження та отримання Відповідачем за первісним позовом заявки Позивача за первісним позовом на виконання послуг та є більш вірогідними, ніж доводи Відповідача за первісним позовом на їх спростування.
Крім того, у відзиві Товариство посилається на те, що договором не встановлено обов`язковий претензійний порядок вирішення спорів, як це вірно зазначено у рішенні судом першої інстанції. Крім того, Позивач за первісним позовом направляв претензії Відповідачу, а саме: претензія № ШЧ-1-04/7 від 15.01.2025 р. та № ШЧ-1-04/7 від 15.01.2025 р. про сплату пені за договором за прострочення строку виконання зобов`язання.
Товариство також вказує на те, що Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України підстав для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання договору, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, Товариство зазначає про те, що договір був укладений під час дії воєнного стану в Україні. На момент виникнення спірних відносин між сторонами, такі обставини як повітряні тривоги та постійні відключення електроенергії не були раптовими і непередбачуваними для Відповідача, оскільки вже існували з 2022 року, тому Відповідач мав враховувати їх наслідки, підписуючи договір. Позивачем за зустрічним позовом не надано документів, які б об`єктивно підтверджували неможливість виконання договірних зобов`язань у строк встановлений у Договорі.
АТ "Українська залізниця" вказує на те, що зобов`язання з надання послуг Позивачем за зустрічним позовом ( Виконавцем ) були виконанні у повному обсязі 14.02.2025 р.. Зобов`язання щодо оплати наданих послуг з боку Відповідача за зустрічним позовом ( Замовника ) були виконанні у повному обсязі 31.03.2025 р., що підтверджується доказами, що надаються до відзиву. Таким, чином, станом на дату звернення з зустрічною позовною заявою зобов`язання за Договором № ОД/Ш-24-760НЮ виконані сторонами в повному обсязі і Договір припинив свою дію. Позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності всіх умов, необхідних для внесення змін до Договору у зв`язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, і тому ст. 652 ЦК України застосуванню не підлягає.
Товариство наголошує, що зміни умов щодо надання пільг з оподаткування для Позивача за зустрічним позовом не відбулось, оскільки діючим законодавством було передбачено, що пільга щодо оподаткування послуг за ставкою 0 відсотків діє тільки до 01.01.2025 р. Позивачу за зустрічним позовом це було відомо при укладанні Договору. Сподівання Позивача на подовження пільги щодо оподаткування є безпідставними. В даному випадку, як вірно зазначено у рішенні суду першої інстанції, у Акціонерного товариства «Українська залізниця» відсутнє право на включення сум ПДВ до податкового кредиту, оскільки такі суми ПДВ не прийняті за актами прийому-передачі виконаних робіт та не оплачені, що означає відсутність «першої події» передбаченої пунктом 198.2 статті 198 ПК України. Частина зобов`язань за Договором, а саме надання послуг на суму 306 710,04 грн. була виконана з простроченням строку виконання. Враховуючи умови Договору, у випадку належного виконання обов`язків за Договором ( у строк до 30.12.2024 р. ) послуги з ремонту обладнання, що надаються Позивачем оподатковувались би податком на додану вартість за ставкою 0 відсотків. 
Від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшли заперечення щодо клопотання про залучення додаткових доказів та витребування нових доказів

6.Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді – Чус О.В., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2025 р. витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 912/664/25. 
Матеріали справи № 912/664/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.08.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 14.01.2026 р.. 
Від Скаржника надійшло клопотання про перенесення судового засідання по справі № 912/664/25 призначеного на 14.01.2026 р. перенести на будь який час після 28.01.2026 р. у зв`язку з тим, що представник Підприємства об`єднання громадян "Олександрійське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих" Лук`янчук Павло Петрович з 05.01.2026 р. по 28.01.2026 р. перебуватиме у щорічній відпустці та на підприємстві відсутня можливість призначити іншого представника.
Разом з тим, представник Підприємства об`єднання громадян "Олександрійське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих" Лук`янчук Павло Петрович, прийняв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримавши доводи викладені в апеляційній скарзі.
У судовому засіданні 14.01.2026 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.
18.11.2024 р. за результатами проведеної процедури публічної закупівлі, між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" ( Замовник ) та Підприємством об`єднання громадян "Олександрійське учбове-виробниче підприємство українського товариства сліпих" ( Виконавець ) укладено договір № ОД/Ш-24-760/НЮ, відповідно до п. 1.2. якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника особисто надати послуги з поточного ремонту трансформаторів та котушок, кількість, перелік послуг та їх вартість визначені у додатку у № 1 до цього Договору, а Замовник - прийняти та оплатити Виконавцю зазначені послуги у порядку та на умовах цього Договору. Місце надання послуг: на території Виконавця: 28000, місто Олександрія, Кіровоградської області, вулиця Святомиколаївська, 17.
Відповідно до п. 1.3. Договору послуги, які є предметом цього Договору, згідно національного класифікатора України "Єдиного закупівельного словника" відносяться до коду ДК 021:2015 50530000 - 9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки ( ОД-24П_989_ВО: Послуги з поточного ремонту трансформаторів та котушок ).
Згідно з п. 4.1. Договору Виконавець розпочинає надання послуг не пізніше 10 (десяти) днів з моменту отримання письмової заявки від Замовника, яка вважається дозволом на виконання робіт та є підтвердженням готовності Замовника до приймання наданих послуг засобами електронної пошти (ІНФОРМАЦІЯ_1).
Згідно п. 4.5. Договору термін надання послуг з моменту отримання заявки від Замовника та до 30.12.2024 р. з правом дострокового виконання.
Відповідно до п. 7.2. Договору за прострочення термінів надання послуг Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята) відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% (семи відсотків) вказаної вартості.
Згідно з п. 9.1. – п. 9.2. Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання цього Договору та виникли поза волею сторін. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 10 календарних днів з моменту їх виникнення, повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів.
Пунктом 9.3. Договору передбачено, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або країни, на території якої мали місце такі обставини.
Відповідно до п. 12.1. Договору усі зміни та доповнення до цього Договору вносяться тільки за спільною згодою Сторін шляхом підписання додаткових угод, які є його невід`ємною частиною та мають юридичну силу, якщо вони підписані уповноваженими представниками Сторін.
Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі, крім випадків передбачених пунктом 18 Особливостей (постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 р. № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування") зі змінами.
Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених пункту 19 Особливостей ( постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 р. № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування") зі змінами ( п. 12.3. – п. 12.4. Договору ).
Згідно з п. 15.1. – п. 15.2. Договору цей Договір набирає чинність з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2024 р., а в частині розрахунків - до повного виконання. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії Договору.
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.
Загальний перелік кількості надання послуг з поточного ремонту трансформаторів та котушок визначено додатком № 1 до Договору.
Калькуляція надання послуг з поточного ремонту трансформаторів та котушок визначена у Додатку № 2 до Договору.
22.11.2024 р. на виконання умов договору, позивачем надано відповідачу лист від 22.11.2024 р. № 04/188 про готовність до приймання наданих послуг робіт згідно п. 4.1. Договору на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1.
За твердженням АТ "Укрзалізниця" всупереч взятим на себе зобов`язанням, виконання послуг Відповідачем не було виконано в повному обсязі до 30.12.2024 р.. Зобов`язання за Договором у строк до 30.12.2024 р. Відповідачем виконано лише частково. 
Виконання іншої частини зобов`язань за Договором, а саме надання послуг на загальну суму 306 710,04 грн завершено 14.02.2025 р., що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт: Акт № 27 від 13.02.2025 р., Акт №20 від 29.01.2025 р., Акт № 25 від 04.02.2025 р., Акт № 26 від 04.02.2025 р., Акт № 28 від 04.02.2025 р., Акт № 32 від 14.02.2025 р., Акт № 18 від 29.01.2025 р., Акт № 29 від 04.02.2025 р., Акт № 30 від 14.02.2025 р., Акт № 22 від 29.01.2025 р., Акт № 30 від 04.02.2025 р., Акт № 31 від 14.02.2025 р., Акт № 23 від 22.01.2025 р..
Таким чином, частина зобов`язань за Договором, а саме надання послуг на суму 306 710,04 грн була виконана з простроченням строку виконання.
Позивач направив Відповідачу претензію № ШЧ-1-04/7 від 15.01.2025 р. про сплату пені за Договором за прострочення строку виконання зобов`язання.
Відповідач направив Позивачу засобами електронної пошти лист - відповідь на претензію від 24.01.2025 р. № 20 у якій зазначив про те, що виконання своїх зобов`язань у повному, визначеному договором обсязі виконати не вдасться з незалежних від волі відповідача обставин та просив укласти додаткову угоду до Договору, в тому числі щодо строків виконання зобов`язання (з перенесенням на більш тривалий термін до 28.02.2025року).
Позивач направив Відповідачу лист № НЗ1-004/68 від 24.01.2025 р. щодо неможливості внести зміни до Договору щодо подовження терміну дії та збільшення ціни договору на 20% та повторно претензію № ШЧ-1-04/7 від 15.01.2025 р. про сплату пені за Договором.
В подальшому, Позивач направив Відповідачу претензію № Ш-04/13 від 30.01.2025 р. про сплату пені за Договором за прострочення строку виконання зобов`язання.
Відповідач направив Позивачу засобами електронної пошти лист - відповідь на претензію від 07.02.2025 №85, у якій повідомив про відмову у сплаті штрафних санкцій за Договором, виходячи з обставин викладених у листі № 20 від 24.01.2025 р..
За вказаного, Позивачем нараховано 10 956,19 грн пені та 12 998,68 грн штрафу за порушення строків виконання зобов`язань.
Наведені обставини стали підставою для звернення Позивача за первісним позовом до суду.
В обґрунтування зустрічної позовної заяви Позивач за зустрічним позовом постався на те, що саме на випадок настання непередбачених обставин Сторони у п. 12.1. Розділу 12 "Порядок внесення змін умов та доповнень до договору" досягли домовленості, що усі зміни та доповнення до нього вносяться тільки за спільною згодою Сторін шляхом підписання додаткових угод, які є його невід`ємною частиною та мають юридичну силу, якщо вони підписані уповноваженими представниками Сторін. Разом з тим, у п. 12.2. Сторони досягли згоди, що у випадку зміни місцезнаходження однієї зі Сторін, банківських реквізитів, змін у реєстраційних, податкових документах, а також інших змін, які можуть спричинити труднощі виконання зобов`язань за Договором, кожна із них зобов`язана письмово повідомити одна одну протягом 7 (семи) календарних днів з дня настання таких змін. Зауважує, що на дотримання цієї умови 29.12.2024 р. засобами електронного зв`язку було направлено Замовнику відповідну пропозицію. З 01.01.2025 р. Виконавець відповідно до п. п. 2 п. 180.1 ст. 180 ПК підлягає оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою, встановленою підпунктом "а" пункту 193.1. статті 193 ПК України у розмірі 20 відсотків. Податковий кодекс України чинний у редакції станом на день подання цього позову. Відтак, з викладених обставин вбачається, що Підприємство до 01.01.2025 р. оподатковувалося податком на додану вартість за нульовою ставкою, а надалі податкові пільги на ПДВ державою фактично припинені, тому підприємство на цей час сплачує податок на додану вартість у загальному порядку без права на використання нульової ставки ПДВ у здійснюваній ним діяльності. На виконання умов пунктів 5.4., 7.6. договору, а також дотримуючись норм податкового кодексу України, Підприємством було вчасно зареєстровано податкові накладні, що дало змогу Замовнику скористатися податковим кредитом на суму податку на додану вартість, яка складає 61 342,01 грн. Це призвело до зменшення витрат Замовника на оплату наданих послуг з ремонту трансформаторів та котушок.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8.Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Щодо клопотання Скаржника про долучення до справи в якості письмового доказу копію Індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України від 30.07.2025 р., а також про витребування в Акціонерного товариства «Українська залізниця» податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2025 року з підтверджуючими документами про її отримання податковим органом, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст.73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст.77 ГПК передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
ГПК встановлює строки та порядок подання сторонами у справі доказів.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частини 2, 3 ст.80 ГПК).
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу ( ч. 4 ст. 80 ГПК України ).
З відповідних положень ст. 80 ГПК України вбачається, що докази, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
Враховуючи, що учасник судового процесу додав копію Індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України від 30.07.2025 р., а також просив витребування в Акціонерного товариства «Українська залізниця» податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2025 року з підтверджуючими документами про її отримання податковим органом - вказані документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваної ухвали таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Колегія суддів зауважує учасникам судового процесу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює апелянтові більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.
Така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом додаткових доказів незалежно від причин їх неподання позивачем. Навпаки, саме допущення такої можливості судом матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 19.10.2021 у справі № 903/533/21.
Як вбачається з матеріалів справи оскаржуване рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/664/25 ухвалене 20.06.2025 р., а новий доказ, який надає Скаржник датований 30.07.2025 р., при цьому матеріали справи не містять доказів звернення Позивача за зустрічним позовом до місцевого господарського суду про витребування додаткових доказів ( податкової декларації та документів про її отримання податковим органом ), відтак колегія суддів зазначає про те, що вказаний документ фактично на дату винесення оскаржуваного рішення не існував, в той час як за приписами ГПК Україна надання учасником судового процесу нових доказів у справі, які станом на дату винесення судового рішення не існували, не віднесено до підстав для скасування такого судового рішення, а відтак такий документ не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції як додатковий доказ.
За таких обставин, додана Апелянтом під час апеляційного перегляду копія Індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України від 30.07.2025 р., як додатковий доказ колегією суддів не приймаються, а клопотання про витребування в Акціонерного товариства «Українська залізниця» податкову декларацію – залишаються без задоволення.
Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення: первісних позовних вимог, пов`язаних зі стягненням штрафу та пені за порушення умов договору та зустрічних позовних вимог щодо наявності підстав для компенсації суми податку на додану вартість.
За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору ( ст. 902 ЦК України ).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ).
Господарським судом встановлено, що строк виконання Підприємством об`єднання громадян "Олександрійське учбове-виробниче підприємство українського товариства сліпих" ( Виконавець ) зобов`язання сплив 30.12.2024 р., проте, частково такі зобов`язання Виконавець виконав після спливу вказаного строку, що Відповідачем за первісним позовом не заперечується.
З огляду на викладене Позивач за первісним позовом заявив до стягнення 12 998,68 грн штрафу та 10 956,19 грн пені на підставі п. 7.2. Договору.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 7.2. Договору за прострочення термінів надання послуг Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% ( нуль цілих одна десята ) відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% (семи відсотків) вказаної вартості.
Дослідивши розрахунок Позивача за первісним позовом, місцевий господарський суд дійшов висновку про помилкове визначення Заявником кінцевої дати нарахування пені, оскільки у випадку розрахунку періоду прострочення надання послуг, день фактичного надання послуги не враховується. За перерахунком суду загальна сума пені за неналежне виконання зобов`язань за Договором складає 10 649,37 грн, сума штрафу - 12 998,68 грн.
Скаржник в апеляційній скарзі не ставить під сумів правильність здійсненого господарським судом перерахунку стягуваних сум.
Щодо посилання Скаржника на не дотримання АТ «Укрзалізниця» порядку досудового претензійного врегулювання спору, то суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що Договором не встановлено обов`язковий претензійний порядок вирішення спорів. Разом з тим, Позивач за первісним позовом здійснював направлення претензії Відповідачу за первісним позовом, а саме: претензію № ШЧ-1-04/7 від 15.01.2025 р. та претензію № ШЧ-1-04/7 від 15.01.2025 р. про сплату пені за Договором за прострочення строку виконання зобов`язання.
Стосовно доводів Скаржника, що прострочення виконання зобов`язань за договором, виникла не з вини Виконавця та поза його волею, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України учасник господарських відносин, який вчинив правопорушення у сфері господарювання, звільняється від відповідальності за порушення господарського зобов`язання, якщо доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Згідно з п. 9.1. – п. 9.2. Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання цього Договору та виникли поза волею сторін. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 10 календарних днів з моменту їх виникнення, повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів.
Пунктом 9.3. Договору передбачено, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або країни, на території якої мали місце такі обставини.
Частиною 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили ) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Відповідач за первісним позовом надав суду першої інстанції в якості доказів виникнення обставин непереборної сили - копію листа Кіровоградської обласної військової адміністрації № 01-33/34/0.6 від 14.01.2025 р. ( щодо кількості оголошених сигналів "Повітряна тривога" в місті Олександрія ), копію листа Олександрійської ЕМ ПАТ "Кіровоградобленерго" № 17/05/63 від 08.01.2025 р. ( щодо фактичного часу відключення електроенергії ), копію розрахунку втрат робочого часу.
Проте, як слушно зауважив місцевий господарський суд - Відповідачем за первісним позовом не надав доказів виникнення обставин непереборної сили, а саме сертифікату Торгово-промислової палати України про настання форс-мажорних обставин ( обставини непереборної сили ) щодо Договору, як це передбачено п. 9.3 Договору. Крім того, в порушення п. 9.2. Договору, Виконавцець не повідомив Замовника в письмовій формі про неможливість виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили.
При цьому, господарським судом враховано, що Договір укладений уже під час дії воєнного стану в Україні та на момент виникнення спірних відносин між сторонами, такі обставини як повітряні тривоги та постійні відключення електроенергії не були раптовими і непередбачуваними для відповідача. Відповідач за первісним позовом є суб`єктом підприємницької діяльності, а отже, несе всі ризики її здійснення. Самі по собі факти проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не можуть бути безумовною підставою для звільнення сторони від відповідальності за невиконання зобов`язань, оскільки самі по собі не свідчать про принципову неможливість виконання стороною свої договірних зобов`язань. Укладаючи договір, Виконавець був повною мірою ознайомлений з його положеннями, в тому числі щодо терміну виконання робіт, зазначеного, зокрема, у п. 4.5. Договору.
Отже, враховуючи встановлені обставини, умови договору, норми законодавства, якими врегульовано зобов`язальні правовідносини з надання послуг, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарський суд про наявність підстав для стягнення з Підприємства об`єднання громадян "Олександрійське учбове-виробниче підприємство українського товариства сліпих" - 23 648,05 грн, з яких пеня - 10 649,37 грн, штраф - 12 998,68 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги пов`язаних з наявністю підстав для компенсації Скаржнику нарахований та сплачений до бюджету податок на додану вартість, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Позивач за зустрічним позовом обґрунтовує необхідність збільшення вартості послуг з ремонту обладнання посилаючись на те, що з 01.01.2025 р. послуги, що надаються оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 20 відсотків.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачає що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених п. 1-9 цієї статті. Аналогічні норми містяться в п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі" на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" ( далі-Особливості ).
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції і не спростовано Скаржником - в обставинах справи, що є предметом судового розгляду, відсутні випадки передбачені п. 1-9 статі 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та п. 19 Особливостей які допускають зміни істотних умов договору про закупівлю.
У п. 5.1. Договору Сторони визначили, що вартість послуг визначена на підставі наданих Виконавцем загального розрахунку та калькуляцій згідно Додатку №1 до Договору і складає 1 399 338, 04 грн. у т.ч. ПДВ - 0 грн.
При цьому, акти виконаних робіт, які підписані після 31.12.2024 р., а саме: Акт № 27 від 13.02.2025, Акт № 20 від 29.01.2025, Акт № 25 від 04.02.2025, Акт № 26 від 04.02.2025, Акт № 28 від 04.02.2025, Акт № 32 від 14.02.2025, Акт № 18 від 29.01.2025, Акт № 29 від 04.02.2025, Акт № 30 від 14.02.2025, Акт № 22 від 29.01.2025, Акт № 30 від 04.02.2025, Акт № 31 від 14.02.2025, Акт № 23 від 22.01.2025 підписані з зауваженнями відповідно до яких вартість робіт приймається до оплати у розмірі, яка передбачена договором з ПДВ 0 грн.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/ послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що АТ "Українська залізниця" відсутнє право на включення сум ПДВ до податкового кредиту, оскільки такі суми ПДВ не прийняті за актами прийому-передачі виконаних робіт та не оплачені, що означає відсутність "першої події" передбаченої пунктом 198.2 ст. 198 ПК України. Договором передбачено, що термін надання послуг з моменту отримання заявки від Замовника та до 30.12.2024 р. з правом дострокового виконання. Частина зобов`язань за Договором, а саме надання послуг на суму 306 710,04 грн. була виконана з простроченням строку виконання.
Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм чинного законодавства, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Підприємства об`єднання громадян "Олександрійське учбово-виробниче підприємство українського товариства сліпих" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 20.06.2025р. у справі № 912/664/25 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 15.01.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус 

Суддя М.О. Дармін