УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/2670/25 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Павицької Т. М., Шалоти К.В.,
за участі секретаря судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №285/2670/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»
на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Сташківа Т.Б. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі – ТзОВ «УФО») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у сумі 220 000 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом в сумі 22 000 грн; заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором – 126 500 грн; заборгованості за процентами, нарахованими ТзОВ «УФО» за 130 календарних днів – 71 500 грн.
Позов обґрунтований тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 07 лютого 2024 року укладений договір №4367718 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав від первісного кредитора грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 22 000 грн зі сплатою 2,5% у день за користування кредитними коштами, на строк 360 днів, тобто до 31 січня 2025 року. На підставі договору факторингу від 23 вересня 2024 року ТзОВ «УФО» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором. Строк кредитування на момент переходу права вимоги не закінчився, а тому ТзОВ «УФО» нарахувало заборгованість за процентами у розмірі 2,5% у день за 130 календарних днів. ОСОБА_1 у добровільному порядку зобов`язання не виконав, а тому утворилася вказана вище сума заборгованості.

Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2025 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «УФО» заборгованість за кредитним договором у сумі 33 000 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 22 000 грн; проценти за користування кредитом - 11 000 грн, а також судовий збір у розмірі 363,36 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 2 500 грн. У решті позовних вимог про стягнення процентів відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ТзОВ «УФО» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 11 000 грн, нарахованих первісним кредитором, та відмови у стягненні процентів, нарахованих ТзОВ «УФО» за 130 календарних днів в розмірі 71 500 грн, скасувати та ухвалити нове, яким позов про стягненні заборгованості за процентами задовольнити у повному обсязі. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції в порушення п.3.1 договору та ст.1054 ЦК України фактично звільнив відповідача від сплати процентів у розмірі, визначеному договором, та повністю у процентах, нарахованих новим кредитором (позивачем у справі). Клієнт не скористався правом передбаченим п.5.3.2 договору відмовитися від укладення договору без пояснення причин, лише у випадку виконання наступних необхідних умов: а) письмово повідомити про це первісного кредитора не пізніше 14 календарних днів із моменту підписання та отримання примірника (оригіналу) цього договору. Суд першої інстанції не звернув увагу на п.9.9 договору, згідно з яким позичальник, підписуючи цей договір підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Лінеура Україна», актуальні на дату укладення договору в редакції, яка розміщена на веб-сайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Суд на власний розсуд визначив розмір процентів, які складають 50% від наданого кредиту. Матеріали справи не містять доказів зміни умов договору від 07 лютого 2024 року №4367718 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, через що суд першої інстанції помилково відмовив у стягненні процентів за користування коштами. Суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від сплати процентів у розмірі, визначеному договором від 07 лютого 2024 року №4367718 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. (а.с.160-162). Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом у обсязі, заявленому позивачем, суд першої інстанції виходив із того, що встановлений сторонами договору розмір процентів за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення у розмірі 2,5% є несправедливим у розумінні положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», порушує принципи розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків за шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що 07 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4367718, за допомогою ІТС ТзОВ «Лінеура Україна», доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «Credit7» на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.16-26).

Сума загального розміру кредиту складає 22 000 грн, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору (п.п.1.2, 1.3 договору).

Відповідно до п.1.4 договору тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,5% у день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Знижена процентна ставка становить 1,38% у день та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт до 07 березня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від кредитора індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 99 923,40% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 37 902,28% річних (пункт 1.5 договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 220 000 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 212 575 грн (пункт 1.6.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору первісний кредитор надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 . 

Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит №4367718 (Графік платежів за договором), згідно з методикою Національного банку України, який містить розрахунок суми кредиту та процентів за користування кредитом із зазначенням термінів платежу, сума кредиту становить 212 575 грн та включає в себе проценти за користування кредитом у розмірі 190 575 грн, реальна річна процентна ставка становить 37 902,28% річних (а.с.26 зворот).

Такі ж положення щодо істотних умов договору містяться в Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, номер пароля 77588 (а.с.28-30).

Підписавши цей кредитний договір, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання своєчасно повернути кредит та проценти за користування кредитом в порядку, передбаченому цим договором.

Отже, зі змісту договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 лютого 2024 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання кредиту.

ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 67200.

Із листа повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» для ТзОВ «Лінеура Україна» вбачається, що через систему онлайн платежів iPay.ua 07 лютого 2024 року 18:49:04 на суму 22 000 грн маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua – 340959365, призначення платежу: зарахування 22 000 грн на карту НОМЕР_2 (а.с.15).

ТзОВ «Лінеура Україна» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов кредитного договору.

У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість.

23 вересня 2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «УФО» укладений договір факторингу №23/09/2024, за умовами якого ТзОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.38-42).

У відповідності до наявних у матеріалах справи витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 23 вересня 2024 року №23/09/2024, акта приймання-передачі Реєстру боржників від 23 вересня 2024 року до договору факторингу від 23 вересня 2024 року №23/09/2024 ТзОВ «УФО» набуло право вимоги, в т.ч. до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 лютого 2024 року №4367718 на загальну суму 159 500 грн за 200 днів прострочення кредитного зобов`язання (а.с.47-48).

Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за договором від 07 лютого 2024 року №4367718 заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем станом на 31 січня 2025 року становить 220 000 грн, із яких: 22 000 грн тіло кредиту; 198 000 грн проценти (а.с.31-37).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною третьою ст.215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому, зокрема, ЦК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 частини другої ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Із урахуванням викладеного, належить зробити висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно з частиною першою ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Договір, укладений в електронній формі, підписується електронним підписом.

Відповідно до частини першої ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, у якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до умов договору від 07 лютого 2024 року № 4367718, цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору в розумінні Закону України «Про електронну комерцію».

Загальний розмір кредиту (сума кредиту) за цим договором становить 22 000 грн.

Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п.1.2 цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (п.2.1 договору).

Дата надання кредиту – 07 лютого 2024 року або 08 лютого 2024 року (п.2.2 договору).

Відповідно до п.1.4 договору тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,5% у день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Знижена процентна ставка становить 1,38% у день та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт до 07 березня 2024 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від кредитора індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 99 923,40% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 37 902,28% річних (пункт 1.5 договору).

У пункті 10 «Реквізити сторін» договору зазначено, що договір відповідачем підписано електронним підписом (номер пароля 67200).

У Паспорті споживчого кредиту зазначено, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надані, виходячи із обраних умов кредитування. Паспорт підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 77588 (а.с.28-30).

Отже, між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 досягнута згода щодо істотних умов договору, на підставі якої останній отримав кредит у сумі 22 000 грн.

Разом із тим, колегія суддів не може погодитися з розміром процентів за користування, стягнутих судом першої інстанції.

Законом України від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4367718 укладений 07 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом.

За положеннями частини п`ятої ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Разом із тим, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів із дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. 

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, а з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.

Із огляду на вказане вище, заборгованість відповідача за процентами за користування кредитом складає 110 088 грн, із проведеного судом розрахунку: 22 000 грн*1,38% (знижена ставка) *30 днів (із 07 лютого по 07 березня 2024 року) =9 108 грн (вказаний розмір процентної ставки погоджений сторонами у договорі від 07 лютого 2024 року); 22 000 грн*2,5%*46 днів (із 08 березня по 22 квітня 2024 року)=25 300 грн (вказаний розмір процентної ставки узгоджується із Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування»); 22 000 грн*1,5% *120 днів (із 23 квітня по 20 серпня 2024 року) = 39 600 грн (вказаний розмір процентної ставки узгоджується із Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування»); 22 000 грн*1% *164 дні (із 21 серпня 2024 року по 31 січня 2025 року) = 36 080 грн.

Заборгованість ОСОБА_1 за процентами за користування кредитними коштами складає 110 088 грн (9 108+25 300+39 600+36 080).

Виходячи із викладеного вище, на дату повернення кредиту заборгованість за тілом кредиту становить 22 000 грн, а заборгованість за процентами - 110 088 грн. За увесь період кредитування відповідачем не внесено жодного платежу на повернення тіла кредиту.

Ураховуючи умови укладеного договору, погоджений розмір процентів, положення Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а також те, що відповідач на повернення кредиту не вніс жодного платежу, колегія суддів не вбачає підстав вважати проценти в сумі 110 088 грн, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів або порушують принцип рівності сторін договору.

Між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов отриманого ОСОБА_1 кредиту. ОСОБА_1 належним чином повідомлений про те, що у разі надання йому кредиту, він, відповідно до умов договору споживчого кредитування, зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір та порядок їх нарахування були визначені в умовах договору та в паспорті споживчого кредиту, з яким відповідач ознайомився та без заперечень підписав.

У договорі передбачено, що строк кредитування становить 300 календарних днів, а базовий період сплати процентів - 30 календарних днів з дати отримання кредиту. Відповідно, протягом першого базового періоду для позичальника застосовується пільгова процентна ставка у розмірі 1,38% на день. 

Паспорт споживчого кредиту наданий ОСОБА_1 до укладення кредитного договору для інформування про умови надання фінансової послуги. У разі незгоди з викладеними умовами відповідач мав право відмовитися від укладення договору та, відповідно, від отримання кредитних коштів.

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТзОВ «УФО» заборгованості за кредитним договором в сумі 132 088 грн, яка складається із: тіла кредиту в розмірі 22 000 грн та процентів за користування кредитом в розмірі 110 088 грн. У задоволенні решти позову, тобто, у стягненні решти заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 87 912 грн належить відмовити за безпідставністю таких вимог.

Відповідно до частини тринадцятої ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, то ТзОВ «УФО» на підтвердження заявлених витрат надано суду першої інстанції: договір про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року №01/08/2024-А, укладений між ТзОВ «УФО» та адвокатом Дідухом Є.О.; заявку на виконання доручення до договору від 01 серпня 2024 року №01/08/2024-А від 24 лютого 2025 року; рахунок на оплату від 24 березня 2025 року №4367718-24/03-2025 із переліком наданих послуг на суму 10 000 грн; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Відтак, позивачем доведено в суді першої інстанції належними доказами понесені витрати за надання професійної правничої допомоги.

Позов задоволений на 60%, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 6 000 грн. 

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою ст.137 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір є обґрунтованим.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

За таких обставин, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Ураховуючи критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаних адвокатом робіт, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості і верховенства права, колегія суддів вважає, що судові витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 6 000 грн у цьому випадку є завищеними порівняно з співмірністю і складністю справи, часом витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт, обсягом наданих ними послуг, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу може бути зменшений до 3 000 грн. 

За звернення до суду із позовом ТзОВ «УФО» сплатило 2 422,40 грн судового збору та за подання апеляційної скарги 3 633,63 грн, позов задоволений на 60%. Відтак із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «УФО» підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 633,62 грн (6 056,03 грн*60%).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» задовольнити частково.
Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором в сумі 132 088 грн, яка складається із: тіла кредиту в розмірі 22 000 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 110 088 грн, а також судовий збір у сумі 3 633,62 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
У задоволенні решти позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: