ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/12383/24 пров. № А/857/17879/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нордік-Буд» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя у І інстанції Мричко Н.І.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 03 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нордік-Буд» (далі – ТОВ «Нордік-Буд») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі – ППР) Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі – ЗМУ ДПС) від 30.04.2024 №479/33-00-04-02-02 про застосування до нього штрафу в сумі 10632,35 грн за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань до податкових накладних (далі – ПН/РК) у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – ЄРПН).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 у справі №380/12383/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов задоволено повністю. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що РК №3 від 28.06.2022; №146 від 15.06.2022; №9/44 від 03.01.2023; №37/44 від 12.01.2023; №3 від 09.01.2023; №470 від 14.03.2023; №24332 від 30.06.2023, виходячи з дат їх отримання ТОВ «Нордік-Буд» від постачальника, були направленні позивачем для реєстрації в ЄРПН з дотриманням граничних строків, передбачених пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі – ПК) та пунктом 89 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення ПК. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ДПС, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позову ТОВ «Нордік-Буд» у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що будь-які витяги (протоколи руху документа) з того чи іншого програмного забезпечення на підтвердження своєчасності направлення та реєстрації ПН/РК законодавство не визначає. Єдиним належним та допустимим доказом своєчасності надання ПН/РК на реєстрацію є квитанція, в якій фіксується дата та час надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. 
У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 ПК, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в ЄРПН ПН/РК, покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/ покупця. 
Однак, ТОВ “Нордік-Буд” не подало до декларації з ПДВ додаток № 7 “Заява про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в ЄРПН ПН/РК”. Несвоєчасне отримання позивачем РК від контрагентів не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності. 
Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував своєчасну реєстрацію спірних РК, як це передбачено у абзаці 9 пункту 201.10 статті 201 ПК, а також подання скарги контролюючому органу щодо несвоєчасності отримання РК від постачальника (продавця).
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Нордік-Буд» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ЗМУ ДПС було проведено камеральну перевірку ТОВ “Нордік-Буд” щодо дотримання порядку реєстрації ПН/РК в ЄРПН, за результатами якої складено акт від 04.04.2024 №232/33-00-04-02-02-15/42846969.
У ході перевірки контролюючий орган дійшов висновку про встановлення порушення ТОВ “Нордік-Буд” граничних термінів реєстрації РК в ЄРПН, визначених пунктом 201.10 статті 201 та пунктом 89 розділу ХХ “Перехідні положення” ПК, на загальну суму 311 344,92 грн, а саме:
РК №1 від 08.03.2022 зареєстровано 15.07.2022, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації – 1;
РК №3 від 28.06.2022 зареєстровано 19.07.2022, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації – 4;
РК №146 від 15.06.2022 зареєстровано 05.07.2022, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації – 5;
РК №9/44 від 03.01.2023 зареєстровано 01.02.2023, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації – 1;
РК №37/44 від 12.01.2023 зареєстровано 06.02.2023, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації – 6;
РК №3 від 09.01.2023 зареєстровано 08.02.2023, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації – 8;
РК №470 від 14.03.2023 зареєстровано 12.04.2023, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації – 7;
РК №24332 від 30.06.2023 зареєстровано 19.07.2022, кількість днів порушення граничного терміну реєстрації – 1.
Платником було подано заперечення від 19.04.2024 №19-04/24/01 на акт камеральної перевірки від 04.04.2024 №232/33-00-04-02-02/42846969, за результатами розгляду якого Комісією ЗМУ ДПС частково враховано доводи позивача у частині незастосування штрафних санкцій по РК №1 від 08.03.2022, інші висновки акта вирішено вважати правомірними.
Відтак, ЗМУ ДПС було прийнято ППР від 30.06.2024 №479/33-00-04-02-02, яким за порушення граничних термінів реєстрації ПН/РК у ЄРПН, визначених пунктом 201.10 статті 201 та пункту 89 розділу ХХ “Перехідні положення” ПК, згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 розділу II та пункту 90 підрозділу 2 розділу XX Перехідні положення ПК до ТОВ “Нордік-Буд” застосовано штраф у сумі 10632,35 грн.
ТОВ “Нордік-Буд” не погодилося із вказаним ППР ЗМУ ДПС та звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки доводів апелянта про безпідставність висновків контролюючого органу про те, що позивачем несвоєчасно здійснено реєстрацію спірних РК у ЄРПН з часу їх отримання від постачальника (продавця) товарів/послуг всупереч вимогам пункту 201.10 статті 201 ПК. 
При цьому фактичні обставини справи визнаються обома сторонами, а отже не підлягають доказуванню з огляду на приписи частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За правилами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, зокрема: для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Таким чином, на переконання апеляційного суду, відповідно до вказаних приписів строки реєстрації розрахунків коригування, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, обраховуються від дня отримання такого РК до ПН отримувачем (покупцем), а не від дати складання такого розрахунку.
Відтак, визначальним для встановлення факту порушення граничного строку реєстрації РК у випадку порушення граничного строку – 15 календарних днів з дня отримання такого РК до ПН отримувачем (покупцем) – є саме встановлення дати отримання такого РК. 
Разом із тим, як свідчать матеріали справи, ані у акті перевірки, ані у розрахунку до оспорюваного ППР не зазначено інформації про дату отримання спірних РК покупцем.
З огляду на відсутність у відповідача відомостей про дату отримання покупцем спірних РК, надання позивачем даних про час отримання ним РК від продавця, апеляційний суд погоджуються з доводами ТОВ “Нордік-Буд” щодо недоведеності податковим органом порушення позивачем строку реєстрації РК у ЄРПН, встановленого пунктом 201.10 статті 201 ПК.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.01.2025 при розгляді справи №280/4889/24, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом при вирішенні цього спору.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі №300/12383/24 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар