06.02.26
33/812/72/26
Єдиний унікальний номер судової спра ви: 483/176/25 Головуючий суду І інстанції - суддя Рак Л.М.
Номер провадження: 33/812/72/26 Головуючий суддя апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Морозова Вадима Юрійовича на постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 233764 від 30 січня 2025 року, ОСОБА_1 29 січня 2025 року о 23 год 10 хв в с. Чорноморка, вул. Захисників України, 23 керувала транспортним засобом шкода октавія номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп?яніння проводився в закладі охорони здоров`я із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатор Алкотестер Драгер 6820. Тест № 206, результат тесту - 0,96 проміле. Від керування транспортним засобом відсторонено шляхом передачі тверезому водієві. ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.
Не погодившись із зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Морозов В.Ю. подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та винести нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат Морозов В.Ю, зазначає, що ОСОБА_1 з інкримінованим їй адміністративним правопорушенням не згодна, свою провину не визнає та вважає, що адміністративні матеріали, складені відносно неї не відповідають вимогам чинного законодавства, порушують її право на повний, об`єктивний та неупереджений розгляд справи. 
Адвокат звертає увагу на те, що розгляд справи в суді першої інстанції було проведено з грубими порушеннями процесуального права. Суд не врахував всі обставини справи, не розібрався в справі, не надав ОСОБА_1 права на захист. 
Вважає, що результати огляду на визначення стану сп`яніння потрібно вважати недійсним з огляду на те, що такий огляд проведено та складено з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом МВС/МОЗ 1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція). 
Вказує на те, що судом першої інстанції проігноровано факт того, що огляд на визначення стану сп`яніння в закладі охорони здоров`я проведено з порушенням пунктів 8, 9, 10 ІІІ Розділу Інструкції 
Також, суд першої інстанції неналежно оцінив як доказ виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Очаківська багатопрофільна лікарня» від 29 січня 2025 року, оскільки відповідно до пунктів 14, 15, 16,17,18, 19 та 21 Інструкції, лікар повинен був скласти Акт медичного огляду на стан сп`яніння, який визначено додатком 3 такої Інструкції, на підставі якого видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, який визначено додатком 4 такої Інструкції. 
Звертає увагу, на те що Інструкцією не передбачено такого заключення медичного огляду як «виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого». Натомість згідно пунктів 14, 15, 16, 17,18, 19 та 21 ІІІ Розділу Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.
Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма». Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається у присутності поліцейського в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними. 
Захисник наголошує на тому, що не зважаючи на те, що матеріали справи містили суперечливі докази, суд ґрунтувався лише на власних переконаннях та беручи до уваги лише написані працівниками поліції матеріали справи. 
Захисник зазначає, що ОСОБА_1 категорично не погоджується із зазначеними в рішенні обставинами та вважає, що її дискредитовано й притягнуто до відповідальності з порушеннями вимог чинного законодавства. Неодноразова звертала увагу працівників поліції на те, що не керувала транспортним засобом. 
Разом з цим, суд не врахував, що працівники поліції здійснювали щодо неї психологічний тиск, внаслідок чого її було дискредитовано та складено адміністративний протокол серії ЕПР1 № 233764 . 
Також звертає увагу суду на те, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення не міститься належного відео доказу ознак алкогольного сп`яніння, та не вбачається факт керування транспортним засобом, які надали б можливість зробити висновок того, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а саме на відеозаписі не видно факту керування транспортним засобом саме нею, так як не видно хто перебуває за кермом. На відеозаписі наданому поліцейськими до суду, наявна лише розмова поліцейських з нею, де відображено її абсолютно адекватну поведінку, чітку річ та стійку ходьбу. 
Відсутність будь яких доказів, які б надали можливість зробити висновок про те, що ОСОБА_1 дійсно керувала транспортним засобом унеможливлює процес доказування та притягнення її до адміністративної відповідальності. 
У вчиненні адміністративного правопорушення винною ОСОБА_1 себе не вважає та в котре зазначає, що не керувала автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. В матеріалах справи не міститься належного фрагменту відеозапису саме керуванням автомобілем. 
У ОСОБА_1 склалося враження, що суд взяв на себе функції обвинувачення, хоча її вини не доведено, це викликає сумніви у його неупередженості, діям цього суду вона не довіряє. Більш того, вказівка суду про те, що ОСОБА_1 не надала доказів невинуватості, повністю суперечить презумпції невинуватості, яка діє в адміністративному судочинстві. 
В судове засідання ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Морозов В.Ю, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Разом з цим, клопотання адвоката Морозова В.Ю. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було задоволено згідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року.
06 лютого 2026 року о 10 - 00 год апеляційним судом через сервіс ВКЗ неодноразово здійснювалось запрошення адвоката Морозова В.Ю. для участі в конференції, натомість він на зв`язок не вийшов, що підтверджується скріншотом запису екрану сервісу ВКЗ.
За такого, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальної та її захисника.
Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП підтверджується сукупністю досліджених доказів, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 233764 від 30 січня 2025 року, відеозаписами, що містяться на диску, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29 січня 2025 року; випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Очаківська багатопрофільна лікарня» від 29 січня 2025 року, довідкою заступника начальника ВП з ПД ВП №7 МРУП ГУНП в Миколаївській області Войналовича М. від 12 березня 2025 року.
Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи про адміністративне правопорушення.
Пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (надалі - ПДР), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).
Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину). 
При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції). 
Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).
Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Вимоги вказаних правових норм не були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі. 
Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.
Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. 
У постанові від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».
Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 233764 від 30 січня 2025 року, ОСОБА_1 29 січня 2025 року о 23 год 10 хв в с. Чорноморка, вул. Захисників України, 23 керувала транспортним засобом шкода октавія номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп?яніння проводився в закладі охорони здоров`я із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатор Алкотестер Драгер 6820. Тест № 206, результат тесту - 0,96 проміле. Від керування транспортним засобом відсторонено шляхом передачі тверезому водієві. ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.4).
Між тим, матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом шкода октавія номерний знак НОМЕР_1 29 січня 2025 року о 23 год 10 хв в с. Чорноморка, вул. Захисників України, 23 в стані алкогольного сп?яніння, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Так, до протоколу про адміністративне правопорушення додано диск, який містить загалом 11 відеофайлів, при цьому два відеофайли містяться окремо в папці «Сосненко момент зупинки». 
Апеляційний суд ретельно вивчив додані відеозаписи та встановив, що вказаними відеозаписами не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом вказаним в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Зокрема, переглянувши відеофайли, що містяться в папці «Сосненко момент зупинки», встановлено, що на вказаних відеозаписах зафіксовано рух поліцейського автомобіля в темну пору доби та на зустріч якому рухається автомобіль з яскраво увімкненими фарами, через що відбулось погіршення відеозапису автомобільного реєстратора, встановленого в поліцейському авто та не є можливим встановити який саме автомобіль (марка, модель, номерний знак) рухався на зустріч працівникам поліції. При зближенні автомобілів, видно, що поліцейське авто подало світловий сигнал та ймовірно звуковий сигнал з метою зупинки автомобіля, який рухався йому на зустріч. Однак автомобіль чорного кольору призупиняючись проїжджає поліцейське авто та ймовірно зупиняться за ним. При цьому, автомобільний реєстратор не фіксує моменту зупинки транспортного засобу та водія який перебуває за його кермом.
Інші наявні на диску відеофайли з боді камери працівників поліції також не відображають вказаної інформації. 
При цьому, встановиш хронологію подій за наявними відеофайлами, судом встановлено, що перший по часу та хронології відеозапис фіксує момент розмови працівників поліції з ОСОБА_1 біля поліцейського автомобіля. Розмова починається з того, що поліцейський зазначає: «представтесь будь ласка, дивіться сьогодні 29 число, зараз у нас 23 год 15 хв 29 січня 2025 року. Це Ваш транспортний засіб? На що ОСОБА_1 відповіла - ні, Ви керували транспортним засобом? - ні, Ваше посвідчення водія? - моє, Як воно у нас опинилось? – ви попросили, Де Ви були в цей час? - я стояла біля транспортного засобу. Після чого працівник поліції встановив особу, з якою спілкується як ОСОБА_1 та запитав чи вживала вона в той день алкогольні напої - ОСОБА_1 відповіла, що ні не вживала. Потім, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що в нього є підозра, що вона знаходиться в стані алкогольного сп?яніння, а тому запропонував їй пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі. ОСОБА_1 відмовилась пройти огляд на місці зупинки та погодилась проїхати до медичного закладу. При цьому вона неодноразово наголошувала працівникам поліції, що транспортним засобом не керувала. Далі з відеозаписів вбачається, що працівники поліції разом з ОСОБА_1 прибули до медичного закладу де й був проведений огляд на стан алкогольного сп?яніння. 
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом шкода октавія номерний знак НОМЕР_1 29 січня 2025 року о 23 год 10 хв в с. Чорноморка, вул. Захисників України, 23 матеріали справи не містять.
За такого, доводи апеляційної скарги з цих підстав є слушними.
Також, заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі про те, що за результатами медичного огляду ОСОБА_1 на стан сп?яніння мав бути складений висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Так, проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів врегульовано розділом ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (надалі – Інструкція) .
Вказаною інструкцією, зокрема встановлено, що огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря — фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне вдосконалення за відповідною програмою згідно із законодавством. Тематичне вдосконалення обов`язково включає в себе опрацювання методики відбору зразків, їх консервування, маркування, упаковки, зберігання та транспортування до лабораторії, а також документальне оформлення всіх цих процедур.
Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.
Лікар (фельдшер) повинен ознайомитися з документами особи, яку оглядає (паспорт, особисте посвідчення, посвідчення водія тощо) (за наявності).
За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.
Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.
Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.
Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.
Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається у присутності поліцейського в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.
Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Між тим, в матеріалах справи такий документ як висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відсутній. 
Натомість до протоколу про адміністративне правопорушення додано документ під назвою «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Очаківська багатопрофільна лікарня» від 29 січня 2025 року, якій зазначено діагноз ОСОБА_1 : гостра алкогольна інтоксикація без ускладнень. Drager Alcotest 6820. 0,96 проміле (а.с.7).
Що стосується тверджень захисника Морозова В.Ю. в апеляційний скарзі про те, що працівники поліції здійснювали щодо ОСОБА_1 психологічний тиск, внаслідок чого її було дискредитовано та складено адміністративний протокол серії ЕПР1 № 233764, апеляційний суд відхиляє як безпідставні, оскільки даний факт жодним належним та допустимим доказом не підтверджено.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково вважав доведеним факт вчинення ОСОБА_1 29 січня 2025 року о 23 год 10 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що саме ОСОБА_1 керувала в с. Чорноморка по вул. Захисників України, 23 того дня та в той час транспортним засобом шкода октавія номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння. 
Отже, недоведеним є факт, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вказане в протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп?яніння без підтвердження факту, що остання керувала транспортним засобом шкода октавія номерний знак НОМЕР_1 , не утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею 29 січня 2025 року правопорушення, оскільки не доведено належними та допустимими доказами наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. 
За таких обставин, постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Морозова Вадима Юрійовича задовольнити.
Постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати.
Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Крамаренко