Справа № 308/15682/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - Світлик О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Заяць А.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Стасьо Каміла Михайлівна, до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, стягнення аліментів на дитину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Стасьо Каміла Михайлівна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, стягнення аліментів на дитину.
На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що у листопаді 2013 року ОСОБА_1 познайомилася з ОСОБА_2 . Зважаючи на те, що у них майже одразу після знайомства виникла взаємна симпатія, на почуттях любові та поваги один до одного зав`язалися стосунки та згодом романтичні відносини, вони часто зустрічалися, проводили час разом.
У лютому 2014 року ОСОБА_1 дізналася про те, що перебуває у стані вагітності.
Від цих стосунків у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.11.2014.
Однак відповідач відмовився добровільно подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, мотивуючи це тим, що він і так вважає ОСОБА_4 своєю дитиною та в подальшому буде піклуватися про неї та допомагати матеріально ростити доньку. Також причиною стало негативне ставлення батьків відповідача до їх спільного (сімейного) життя через занадто молодий вік.
Вказує, що відомості про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України записані з слів матері (позивача ОСОБА_1 ) за її прізвищем, а ім`я та по батькові зазначені відповідача - ОСОБА_2 .
За час вагітності, оскільки вона та відповідач були дуже молодими за віком, на той час їй виповнилося 15 років, а йому 18, ОСОБА_2 практично не брав участі у підтримці ОСОБА_1 .
Зауважує, що незадовго до народження доньки, відношення з боку відповідача до ОСОБА_1 змінилося у кращу сторону, він повернувся з метою примирення та оскільки у них народилася донька вони почали разом проживати, вести сімейне життя та спільне господарство без укладання шлюбу за місцем проживання позивача у с. Верхнє Солотвино Ужгородського району.
Не зважаючи на будь-які намагання влаштувати сімейне життя, разом вони повноцінно прожили три місяці, після чого ОСОБА_2 знову залишив їх з дитиною та пішов проживати окремо.
Наголошує, що починаючи з березня 2015 року, хоча позивач з відповідачем і не проживали більше разом, але їх відносини по суті тривали протягом наступних п`яти років, вони постійно зустрічалися, ОСОБА_2 приходив до них з донькою додому та бував по декілька днів або ж на вихідні дні, інколи позивач разом з донькою йшли до дому його батьків, де він також проживав. Крім того, що дитина знала батька, вона знала тітку, рідну сестру відповідача, та бабу, його матів, де вона часто бувала та й залишалася неодноразово на ніч навіть у відсутності матері ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_1 усвідомлювала необхідність виховання дитини та потребу у підтримці з боку батька, у силу свого молодого віку, на той час намагалася будь-яким чином в інтересах дитини підтримувати зв`язок з її батьком ОСОБА_2 та не перешкоджати їх спілкуванню.
Однак жодне спілкування та компроміси вирішити ситуацію у їх стосунках користі не принесли, у них виникали непорозуміння на ґрунті побутових та життєвих стосунків, які були пов`язані з різними поглядами на сімейне життя та обов`язки чоловіка та жінки.
Зазначає, що зі сплином часу, враховуючи, що їх стосунки як жінки та чоловіка не склалися, кожен з них також влаштовував своє життя окремо один від одного. З тим, як дорослішала їх донька, ОСОБА_2 все рідше і рідше почав цікавитися її життям, вихованням та утриманням. На даний час жодного спілкування між ними не немає, дитина позбавлена батьківської уваги, підтримки та матеріального утримання.
Факт спільного проживання та перебування у відносинах, а також факт того, що відповідач визнав ОСОБА_4 своєю донькою, проводив з нею час та навідував її підтверджується фотографіями, що додані до позову. Також підтвердити їхнє спільне проживання з відповідачем, народження спільної доньки та те, що відповідач визнавав ОСОБА_4 своєю донькою, може хрещений батько доньки, який був їх спільним другом - ОСОБА_7 , а також матір позивача - ОСОБА_8 .
Крім того, 23.11.2014 у храмі св. Пророка Іллі в с. В. Солотвино було проведено таїнство хрещення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що на підставі метрикального запису в книзі Хрещень і Миропомазань стор. 3 парафією видане свідоцтво, згідно з яким батьком дитини зазначено ОСОБА_2 .
Звертає увагу, що на час звернення до суду з позовом ОСОБА_3 має повних 10 років, відвідує школу, в силу свого віку та для повноцінного розвитку, як фізіологічного так і соціального, потребує належного забезпечення враховуючи необхідність у здоровому харчуванні, одязі, приладді для навчання, медичному забезпеченні тощо.
Позивач, як мати, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, змушена забезпечувати їй всі необхідні блага самостійно, але її коштів на всі потреби не вистачає.
Вважає, що відповідач ОСОБА_2 також зобов`язаний нести витрати по утриманню дитини. Таке утримання повинно забезпечувати хоча б мінімальні потреби доньки, необхідні для повноцінного розвитку.
Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не є можливості, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, самоусунувся від її виховання та утримання, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.
ОСОБА_2 є молодий за віком, працездатний, про наявність інших осіб на утриманні не відомо.
Враховуючи наведене, позивач вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, є мінімальною та законною вимогою, що відповідатиме принципам розумності та справедливості.
На підставі викладеного, представник позивача просить суд:
визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №57 від 18.11.2014 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
24.11.2025 від представника відповідача - адвоката Опаленика М.Ю. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Позивач у підготовче засідання не з`явився, при цьому її представник - адвокат Стасьо К.М. подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити, розгляд справи провести без їх участі, проти ухвалення рішення у справі не заперечує.
Відповідач у підготовче засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Опаленик М.Ю. подав заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у підготовчому засіданні без їх участі за наявними матеріалами, поданий позов просить задовольнити з обґрунтувань, наведених у відзиві.
За змістом частини першої та другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини четвертої статі 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, тобто проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , батьком якої зазначено ОСОБА_9 , а матір`ю - ОСОБА_1 , актовий запис №57 від 18.11.2014, складений виконавчим комітетом Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 18.11.2014).
Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері), що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України №00054288673 від 21.10.2025.
Згідно з свідоцтвом таїнств хрещення і миропомазання від 23.11.2014, яке видане на підставі метрикального запису в книзі Хрещень і Миропомазань стор. 3 парафією, у храмі св. Пророка Іллі в с. В. Солотвино проведено таїнство хрещення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини зазначено ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 .
На підтвердження факту спільного проживання сторін та їх перебування у відносинах, а також факту визнання відповідачем своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення з нею часу та навідування, до позову додано відповідні фотографії.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Відповідно до статті 7 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Статтею 8 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.
Згідно зі статтею 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Відповідно до положень статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
У постановах Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі №183/2690/21 та від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування а такій категорії справ. Доказами а такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто під час вирішення спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідач під час розгляду справи у суді визнав своє батьківство відносно  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на вищевикладене, у зв`язку з визнання відповідачем позову та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд вбачає наявність підстав для визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За положеннями статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, який зареєстровано 14 січня 2011 року за №55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з пунктом 1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. У разі зберігання актового запису цивільного стану (метричного запису) у державному архіві внесення змін до актового запису (метричного запису) проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану.
У відповідності до пункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
Відповідно до пункту 2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Згідно з підпунктом 20 пункту1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
З урахуванням приписів статті 134 СК України та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, з урахуванням доведеності факту батьківства відповідача щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає за необхідне внести зміни до актового запису №57 від 18.11.2014, складеного виконавчим комітетом Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: вказати батьком дитини -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.
За змістом частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.
Крім того, у відповідності до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини та частини сьомої, восьмої статті 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Положенням частини першої статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.
За правилами частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано статтею 184 СК України.
Судом встановлено, спільна дитина сторін проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні та потребує матеріального забезпечення, що не оспорюється відповідачем.
При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за донькою, вік дитини та стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у відповідача аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми частини другої статті 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3512 грн.
Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що в силу вимог статті 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття.
Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості, відповідатиме матеріальній можливості відповідача надавати належну матеріальну допомогу на утримання дитини, що ним не оспорюється.
При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень статті 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.
Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення повністю.
Оскільки позовні про стягнення аліментів пред`явлено 24.10.2025, то в силу вимог частини першої статті 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 605,60 грн судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) та стягнути з відповідача на користь позивача 605,60 грн судового збору.
Разом з тим, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору з позовну вимогу про стягнення аліментів, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 4, 13, 81, 82, 89, 141, 142, 200, 206, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355, 430, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву - задовольнити повністю.
Визнати  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Внести зміни до актового запису №57 від 18.11.2014, складеного виконавчим комітетом Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: вказати батьком дитини -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.10.2025 і до досягнення нею повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Повернути з державного бюджету України  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Дата складення повного судового рішення - 20 січня 2026 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області        О.М. Світлик