Номер провадження: 33/813/2098/25
Номер справи місцевого суду: 511/2084/25 
Головуючий у першій інстанції Бобровська І.В. 
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.11.2025 року                                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., секретаря судового засідання Ровенко А.С., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Роздільнянського районного суду Одеської обл. від 04.09.2025 стосовно:
ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП
установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн з конфіскацією предметів торгівлі. Також з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Відповідно до вказаної постанови, 25.06.2025 о10 год. ОСОБА_1 , знаходившись в м. Роздільна Одеської обл , по вул. Привокзальній наринку «Жан», здійснювала роздрібну торгівлю тютюнових виробів безмарок акцизного податку, чим порушила правила торгівлі.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій вказує на те, що оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню з таких підстав:
- понятий ОСОБА_2 по суті складеного протоколу факт скоєння правопорушення не підтвердив, однак засвідчив відмову ОСОБА_1 від підпису у протоколі; 
- працівниками поліції належним чином не встановлено особу ОСОБА_3 , який придбав цигарки у ОСОБА_1 ; 
- під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не були роз`ясненні права та обов`язки, передбаченні ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України;
- судом 1-ої інстанції не надано оцінку тому факту, що протокол про адміністративне правопорушення ВАД №460062 від 25.06.2025 не містить факту ведення відеозйомки та долучення її до матеріалів справи; 
- суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП є лише суб`єкт господарської діяльності, а не будь-яка інша особа; 
- матеріали справи, всупереч приписам ч. 1 ст. 156 КУпАП не містять доказів конфіскації виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі.
За таких обставин ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження в справі за відсутності складу адміністративного правопорушення. 
       Окрім цього, одночасно з поданням апеляційної скарги ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови, як пропущеного із поважних причин, зокрема, у зв`язку із тим, що повний текст постанови Роздільнянського райсуду Одеської обл. ОСОБА_1 отримала 09.10.2025 з власної ініціативи.
В судове засідання апеляційного суду, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, не з`явилася, клопотань про відкладання розгляду справи не заявляла.
Враховуючи неявку ОСОБА_1 в судове засідання, апеляційний суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за її відсутності та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.
Перевіривши доводи скарги, а також вивчивши доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Надаючи оцінку доводам ОСОБА_4 щодо поновлення їй строку на апеляційне оскарження постанови суду апеляційний суд зазначає наступне.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява №23436/03 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.
Згідно із ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Разом із тим, ч.ч. 1 та 3 ст. 285 КУпАП передбачають, що копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
На підставі аналізу матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні 04.09.2025, у якому за результатами розгляду справи про притягнення її до відповідальності за ч. 1 ст. 156 КУпАП судом було прийнято рішення. Копія постанови судом ОСОБА_1 у встановені законом строки не надсилалась та отримана нею за власної ініціативи лише 09.10.2025, а апеляційна скарга подана 16.10.2025, тобто у межах десятиденного строку з моменту отримання копії оскаржуваної постанови суду.
Водночас, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 4-р/2019 було сформульовано юридичну позицію, за якою законодавчо визначений механізм реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя; обсяг права на апеляційний перегляд справи, що визначається законом, має гарантувати особі ефективну реалізацію права на судовий захист задля досягнення цілей правосуддя, забезпечуючи захист інших конституційних прав і свобод такої особи.
Отже, враховуючи вищенаведене, зокрема, відсутність доказів надіслання ОСОБА_1 копії повного тексту оскаржуваної постанови в передбачений законом строк, а також приймаючи до уваги дату отримання нею копії постанови, яка матеріалами справи не спростована, задля забезпечення реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, апеляційний суд вважає зазначену обставину поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду 1-ої інстанції та доходить висновку про існування підстав для його поновлення.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_1 щодо наявності підстав для закриття провадження по справі, у зв`язку із відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП України за кваліфікуючою ознакою: роздрібна торгівля тютюновими виробами без марок акцизного податку, повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами: 
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 460062 від 25.06.2025, відповідно до якого 25.06.2025 о 10 год. ОСОБА_1 , знаходившись в м. Роздільна, по вул. Привокзальній наринку «Жан», здійснювала роздрібну торгівлю тютюнових виробів безмарок акцизного податку;
- поясненнями свідка ОСОБА_3 , який придбав у ОСОБА_1 тютюнові вироби без марок акцизного податку;
- актом вилучення тютюнових виробів від 25.06.2025, згідно якого вилучено тютюнові вироби різних марок без марок акцизного податку.
Як вбачається із аналізу змісту оскаржуваної постанови, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені судом 1-ої інстанції , повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП та наявність в її діях складу зазначеного правопорушення.
Щодо доводів апелянта про те, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП є лише суб`єкт господарської діяльності, а не будь-яка інша особа, апеляційний суд їх відхиляє з огляду на наступне.
Частина 1 ст. 156 КУпАП передбачає відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.
Всупереч твердженням ОСОБА_1 , системний аналіз вказаної норми закону дозволяє зробити висновок про те, що суб`єктами відповідальності за вказаною статтею, можуть бути не тільки особи, які займаються господарською діяльністю та працівники підприємств (організацій) торгівлі або громадського харчування, як це прямо передбачено ч. 2 ст. 153 КУпАП, а й фізичні особи, тобто громадяни, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку, що також випливає зі змісту ч. 3 ст. 156 КУпАП, якою зокрема встановлена адміністративна відповідальність за торгівлю тютюновими виробами з рук, лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в наведеній частині апеляційний суд визнає голослівними.
Відносно заперечень ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів конфіскації виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі, то такі також на увагу не заслуговують, оскільки упротоколі про адмінстартивне правопорушення (а.с. 2), а так само у акті вилучення тютюнових виробів від 25.06.2025 (а.с. 8), зазначено про те, що у ОСОБА_1 були вилучені тютюнові вироби без марок акцизного податку у кількості 294 пачки різного найменування на загальну суму 14 700 грн, що свідчить про відсутність факту продажу таких товарів та як наслідок - відсутність виручки від їх продажу.
Апеляційний суд також вважає необгрунованими посилання апелянта на відсутність відеофіксації складення протоколу про адміністартивне правопорушення та в цьому контексті зауважує, що відеофіксація відповідної процедури не передбачена. 
Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що понятий ОСОБА_2 по суті складеного протоколу факт вчиненого правопорушення не підтвердив, враховуючи, що факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй правопорушення підтвердив свідок ОСОБА_3 , який придбав тютюнові вироби саме у ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 не був свідком події, а лише засвідчив факт її відмови від підпису у протоколі.
При цьому, як вбачається із пояснень свідка ОСОБА_3 , його особу працівниками поліції було встановлено належним чином, що також спростовує доводи апелянта у наведеній частині.
Факт роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, а відмова ОСОБА_1 від підпису у відповідній графі протоколу та отримання нею копії протоколу, що засвідчено підписами свідків, вказаного не спростовує.
Отже, в наведеній частині доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  також підлягають відхиленню.
Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
З огляду на викладене, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та її процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову – без змін.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції, як законну, обґрунтовану та вмотивовану – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови Роздільнянського районного суду Одеської обл. від 04.09.2025 про накладення стягнення на  ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП. 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Роздільнянського районного суду Одеської обл. від 04.09.2025 про накладення стягнення на  ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Суддя Одеського апеляційного суду                                         О.В. Копіца