ПОСТАНОВА
Іменем України

18 грудня 2025 року 
м. Київ
справа №855/14/25
адміністративне провадження № А/990/17/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного  І.  В.,
суддів: Білак  М.  В., Загороднюка  А.  Г., Мацедонської  В.  Е., Соколова  В.  М.,
за участю:
секретаря судового засідання - Зейфман  І.  М.,
представниці позивача - Заяць  В.  В.,
представника відповідача - Бернацького  П.  В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з етнополітики та свободи совісті на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року (Карпушова  О.  В., Епель  О.  В., Файдюк  В.  В.) у справі № 855/14/25 за позовом Державної служби України з етнополітики та свободи совісті до Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» про припинення релігійної організації,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У листопаді 2025 року Державна служби України з етнополітики та свободи совісті в порядку статті 289-9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в електронній формі засобами ЄСІТС звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду, як до суду першої інстанції, із позовом до Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ», у якому просив:
- припинити релігійну організацію «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНОГО МОНАСТИРЯ МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» (ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ 13993497), зареєстровану 23.12.2003 року за адресою: Україна, 34700, Рівненська обл., Рівненський р-н, місто Корець, вул. Київська, будинок 56, в результаті ліквідації.
- передати майно, кошти та інші активи, що перебувають у власності релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНОГО МОНАСТИРЯ МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» (ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ 13993497), зареєстрованої 23.12.2003 року за адресою: Україна, 34700, Рівненська обл., Рівненський р-н, місто Корець, вул. Київська, будинок 56, крім культового, у власність держави.
- призначити ліквідатором Заступника Голови Державної служби України з етнополітики та свободи совісті з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Вернера Ігоря Євгенійовича.
- визначити строк для подання вимог кредиторів два місяці з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.
- копію рішення, що набрало законної сили, надіслати державному реєстратору відділу адміністративних послуг Державної служби України з етнополітики та свободи совісті (адреса 01001, Україна, м. Київ, пров. Музейний, буд. 12).
2. 05 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» Державною службою України з етнополітики та свободи совісті до Шостого апеляційного адміністративного суду подано заяву про забезпечення зазначеного позову, якою просять заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будь-які реєстраційні дії відносно майна, що перебуває у власності релігійної організації КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ, ЄДРПОУ 13993497, зареєстрованої 16.07.1991 року за адресою Україна, 34700, Рівненська обл., Рівненський р-н, місто Корець, вул. Київська, будинок 56.
Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції та його обґрунтування
3. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2025  року відмовив у задоволенні заяви Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про забезпечення позову у справі за позовом Державної служби України з етнополітики та свободи совісті до релігійної організації КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ про припинення релігійної організації.
4. Шостий апеляційний адміністративний суд указав, що на час розгляду заяви про забезпечення позову провадження у справі за позовом Державної служби України з етнополітики та свободи совісті до релігійної організації КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ про припинення релігійної організації ще не відкрито, проте питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, зокрема, порушення відповідачем норм Закону України від 23 квітня 1991 року № 987-XII «Про свободу совісті та релігійні організації» (далі - Закон № 987-XII) буде предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті. Щодо наявності очевидних ознак протиправності дій відповідача та порушення такими діями прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідні дії явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті, яке фактично ґрунтується на тих самих аргументах, які покладені в підстави позову, є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
5. Отже, Шостий апеляційний адміністративний суд на даний час підстав для задоволення даної заяви колегія суддів не виявив, оскільки очевидних ознак протиправності діяльності відповідача заявником не надано, вжиття заходів забезпечення позову зумовить настання передчасних негативних наслідків для відповідача, який не є суб`єктом власних повноважень.
6. Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
7. Не погоджуючись із ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду, Державна служба України з етнополітики та свободи совісті звернулася до Верховного Суду з апеляційною скаргою, у якій зазначила, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.
8. На думку скаржника, заява про забезпечення позову є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки в умовах військової агресії Російської Федерації проти України, яка триває з 24 лютого 2022 року, неприпустимим є здійснення релігійною організацією антиукраїнської діяльності, у тому числі використовувати кошти на лобіювання не власних інтересів, а інтересів країни-агресора.
9. Скаржник вважає, що існує реальна небезпека вжиття відповідачем заходів стосовно виведення майна, коштів та інших активів, яке у разі задоволення позову Державною службою України з етнополітики та свободи совісті про припинення релігійної організації, має бути передано у власність держави відповідно до частини п`ятої статті 20 Закону №  987-XII.
10. На переконання скаржника, самі ці заходи забезпечення позову дозволять забезпечити збалансованість інтересів сторін, оскільки дотримання справедливої збалансованості втручання за даних фактичних обставин, в разі задоволення позовних вимог заявника, не покладає на жодну сторону непомірного тягаря та не спричинює заподіяння відповідачу чи іншим особам збитків і не завдає шкоди їх майновому стану. Враховуючи викладене, доцільною є заборона вчиняти щодо нерухомого майна будь які дії, пов`язані з його державною реєстрацією, до розгляду справи по суті.
11. На підставі викладеного скаржник просить скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі №  855/14/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Державної служби України з етнополітики та свободи совісті від 05 листопада 2025 року про застосування заходів забезпечення позову.
Позиція інших учасників справи
12. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 06  листопада 2025 року - без змін.
Рух апеляційної скарги
13. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 24 листопада 2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з етнополітики та свободи совісті на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада          2025 року у справі № 855/14/25, за заявою Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про застосування заходів забезпечення позову, та витребував із Шостого апеляційного адміністративного суду справу № 855/14/25.
14. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справу №  855/14/25 закінчено підготовчі дії та призначено справу № 855/14/25 до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ КАСАЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
15. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
16. Згідно із частиною третьою статті 22 КАС України апеляційним адміністративним судам як судам першої інстанції підсудні справи за позовами про примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені.
17. За змістом частини другої статті 23 КАС України у випадках, визначених цим Кодексом, Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку як суд апеляційної інстанції судові рішення апеляційного адміністративного суду.
18. На підставі частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
19. Частиною другою цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
20. Частинами третьою та четвертою статті 151 КАС України визначені законодавчі обмеження щодо можливості застосування судом заходів забезпечення адміністративного позову. Як правильно встановив суд першої інстанції, такі обмеження в цій справі відсутні.
21. Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
22. Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який повинен згідно з приписами закону та за наявності безумовних фактичних підстав гарантувати виконання майбутнього рішення суду та/або ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.
23. При цьому регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
24. Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
25. Факт прийняття відповідачем рішення, яке, на думку позивача, порушує його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
26. При цьому суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстави унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у разі невжиття таких заходів повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення або дії відповідача суперечать вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, поза обґрунтованим сумнівом, порушує права, свободи або інтереси позивача (інших осіб) і що вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. Важливим є саме момент об`єктивного існування наведених ризиків.
27. Натомість, як правильно встановив суд першої інстанції, очевидних ознак протиправності діяльності Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» Державною службою України з етнополітики та свободи совісті разом із заявою про забезпечення позову не надано. 
28. При цьому викладені у заяві Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про забезпечення позову доводи про те, що невжиття таких заходів унеможливить виконання рішення суду в частині передачі майна в дохід держави та задоволення вимог кредиторів ґрунтуються виключно на припущеннях.
29. Ураховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що позивачем не доведено, що забезпечення позову у цій справі у спосіб, визначений ним, шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти щодо об`єкта нерухомого майна будь-які реєстраційні дії відносно майна, що перебуває у власності позивача, зареєстрованої 16 липня 1991 року за адресою Україна, 34700, Рівненська обл., Рівненський р-н, місто Корець, вул. Київська, будинок 56, сприятиме виконанню завдань інституту забезпечення позову як елементу права на судовий захист спрямованого на недопущення незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права, або (в даному випадку) порушення вимог законодавства, які тягнуть, на думку позивача, відповідні наслідки.
30.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду встановив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. 
31. Водночас міркування і твердження Державної служби України з етнополітики та свободи совісті наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності цього висновку та не містять жодних вагомих підстав для визнання оскаржуваної ухвали протиправною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
32. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
33. На підставі статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
34. Оскільки оскаржуване судове рішення прийнято з додержанням норм процесуального права, а правових висновків Шостого апеляційного адміністративного суду скаржник не спростував, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 316, 322, 325 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державної служби України з етнополітики та свободи совісті залишити без задоволення.
2. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада                2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                     І.  В.  Желєзний
Судді:                                                                                                         М.  В.  Білак
                                                                                                         А.  Г.  Загороднюк
                                                                                                          В.  Е.  Мацедонська
                                                                                                         В.  М.  Соколов