ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"21" січня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3118/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.
розглянувши справу №916/3118/25
За позовом: Одеської міської ради (65026, Одеська обл., місто Одеса, площа Думська, будинок 1; ЄДРПОУ 26597691)
До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ” (65080, м.Одеса, вул. Варненська, буд. 4-Б; ЄДРПОУ 25417282)
За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради (65011, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 83/85; ЄДРПОУ 45839467).
Про стягнення 698027,41 грн.

Представники:
Від позивача: Асташенкова О.І., самопредставництво 
Від відповідача: Баранчук Л.М., ордер
Від 3-ї особи: Буцан С.В., самопредставництво 

Встановив: Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ” про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137300:31:002:0001, загальною площею 0,1828 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 24, з цільовим призначенням – для експлуатації та обслуговування автозаправної станції за період з 01.07.2021 р. по 30.06.2024р. у розмірі 698027,41 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.08.2025р. прийнято позовну заяву Одеської міської ради до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3118/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради. Підготовче засідання призначено на "08" вересня 2025 р. об 11:40. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Запропоновано залученій третій особі, відповідно до ст. 168 ГПК України надати пояснення щодо позову протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 08.09.2025р. об 11:40.
27.08.2025р. до суду відповідачем надано відзив.
28.08.2025р. до суду третьою особою надано пояснення.
06.10.2025р. до суду відповідачем надано пояснення.
03.11.2025р. до суду надійшло клоотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи. 
На задоволення клопотання представника відповідача, 03.11.2025р. судом було оголошено перерву по розгляду справи по суті до 24.11.2025р. об 11:30, із викликом учасників справи в судове засідання. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.11.2025р. повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ” про судове засідання, яке відбудеться "24" листопада 2025 р. об 11:30. 
24.11.2025р. судом оголошено перерву у розгляді справи по суті до 10.12.2025р. о 14:20, із викликом учасників справи в судове засідання.
10.12.2025р. до суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи. 
На задоволення клопотання представника відповідача, 10.12.2025р. судом було оголошено перерву по розгляду справи по суті до 21.01.2026р. о 15:00, із викликом учасників справи в судове засідання. 
19.01.2026р. до суду представником відповідача надано клопотання про зупинення провадження у справі. У судовому засіданні усно представник відповідача просив суд повернутись на стадію підготовчого провадження.
Позивача та третя особа заперечували проти клопотань відповідача. 
21.01.2026р. у судовому засіданні суд погодився з позицією позивача та третьої особи щодо відсутності необхідності повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі та залишив без задоволення клопотання представника відповідача від 19.01.2026р. (вх.1903/26) про зупинення провадження у справі.
Позивач підтримує поданий позов.
Відповідач заперечував проти позову.
Третьою особою були надані пояснення. 
У судовому засіданні 21.01.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 28.01.2026р. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив.

Позивачем в обґрунтування поданого позову було зазначено суду, що згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Товариство з обмеженою відповідальністю «СК ПЕТРОЛІУМ» з 16.12.2014 р. є власником комплексу будівель та споруд, що розташований за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 24 (РНОНМ: 530311551101).
За поясненнями позивача, право власності на вказані об`єкти нерухомого майна зареєстровано за відповідачем на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 12.06.2000 р. № 2-1100.
Зазначені об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці площею 0,1828 га з кадастровим номером 5110137300:31:002:0001, за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 24, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.06.2021 р. № НВ-6813984382021 вказану земельну ділянку сформовано та зареєстровано 10.06.2021 р. Також згідно з цим витягом цільове призначення вищевказаної земельної ділянки J.12.11 – для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу; категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання земельної ділянки – для експлуатації та обслуговування автозаправної станції.
Позивачем було зазначено суду, що Рішенням Одеської міської ради від 31.07.2019 р. №4985-VII за результатами розгляду клопотання відповідача вирішено надати дозвіл Товариству на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,2000 га за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 24, цільове призначення – для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу, вид використання – для експлуатації та обслуговування автозаправної станції.
Однак, як вказує суду позивач, у період з 01.07.2021 р. по 30.06.2024 р. відповідач як власник нежитлових будівель, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Високий, буд. 24, здійснював безоплатне користування земельною ділянкою за вказаною адресою без укладеного договору оренди землі, тобто без належної правової підстави для її використання, що є неприпустимим.
Як було зазначено позивачем в обґрунтування поданого позову, відповідач, будучи власником об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці площею 0,1828 га з кадастровим номером 5110137300:31:002:0001 за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 24, у період з 01.07.2021 р. по 30.06.2024 р. використовував відповідну земельну ділянку без укладеного договору оренди, що має наслідком неотримання її власником доходів у вигляді орендної плати, чим порушено право територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради як власника такої земельної ділянки.
З урахуванням викладеного, Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради (правонаступник Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради) розраховано розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137300:31:002:0001 у період з 01.07.2021 р. по 30.06.2024 р., що складає 698027,41 грн.
Надаючи відзив, відповідачем було зазначено суду, що не зважаючи на значну кількість звернень, станом на сьогоднішній день Проект землеустрою так і не затверджений з причин, ніяк не залежних від відповідача та не відомих відповідачу, що позбавляє можливості укласти з Одеською міською радою договір оренди земельної ділянки.
Таким чином, як вказує відповідач, станом на сьогоднішній день відсутній підписаний договір оренди земельної ділянки за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 24 з причин, не залежних від відповідача.
За твердженнями відповідача, з огляду на відсутність укладеного між Одеської міською радою та відповідачем договору оренди земельної ділянки, у відповідача відсутні підстави для сплати орендної плати. 
Також відповідачем було зазначено суду, що він своєчасно та щомісячно здійснював відповідну оплату за земельну ділянку за період з 01.07.2021 р. по 30.06.2024 р. включно. 
Надаючи пояснення, третьою особою було зазначено суду, що Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради підтримує заявлені позовні вимоги Одеської міської ради у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. 

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, за час розгляду справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів”, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).
Частиною 1 ст. 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Зважаючи на викладене, охоронюваний законом інтерес характеризується такими ознаками: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає відповідача.
Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Тобто інтерес позивачів має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право особи на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Захист цивільних прав - це застосування компетентним органом передбачених законом способів захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19.
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №372/2238/17.
Надаючи оцінку доводам Одеської міської ради, покладеним в основу позовних вимог, суд зазначає таке.
Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Податковим кодексом України встановлено, що плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17).
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018р. у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі № 320/5877/17.
Як з`ясовано судом, згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Товариство з обмеженою відповідальністю «СК ПЕТРОЛІУМ» з 16.12.2014 р. є власником комплексу будівель та споруд, що розташований за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 24. (а.с. 14, т.1) та право власності на вказані об`єкти нерухомого майна зареєстровано за відповідачем на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 12.06.2000 р. №2-1100.
Як встановлено судом, об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці площею 0,1828 га з кадастровим номером 5110137300:31:002:0001, за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 24, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради та відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.06.2021 р. № НВ-6813984382021 вказану земельну ділянку сформовано та зареєстровано 10.06.2021 р. 
Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоуправління управляють майном, що є в комунальній власності.
Частиною 1 ст.60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на землю.
В той же час, ч.5 ст.60 ЗУ “Про місцеве самоврядування в Україні” визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Статтею 83 Земельного кодексу України закріплено право власності на землю територіальних громад. Частиною 1 даної статті визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Відповідно до п. “а” ч.2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно положень ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу.
Судом враховано, що Рішенням Одеської міської ради від 31.07.2019 р. №4985-VII за результатами розгляду клопотання відповідача вирішено надати дозвіл Товариству на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,2000 га за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 24, цільове призначення – для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу, вид використання – для експлуатації та обслуговування автозаправної станції.
За наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ”, як власник нежитлових будівель, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 5110137300:31:002:0001, за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 24, у період з 01.07.2021р. по 30.06.2024р. використовувало зазначену земельну ділянку без укладеного договору оренди, що має наслідком неотримання її власником доходів у вигляді орендної плати, чим порушено право територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради як власника такої земельної ділянки, та за час розгляду справи зворотнього відповідачем доведено суду не було, доводи та посилання позивача не спростовано. 
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач у даній справі, як фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави, за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які зобов`язаний повернути власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі №922/3412/17, від 04.08.2021р. у справі №922/3507/20, від 02.02.2022р. у справі №199/2895/19, від 05.02.20233р. у справі №641/8483/19.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно пп. 14.1.147., 14.1.136., 14.1.72. п. 14.1. ст.14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна плата - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди. Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році (пп.16.1.4. п.16.1. ст.16. ч.1 ст.269, ст.270. п.286.1. ст.286, п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України).
Відповідно до ч.2 ст.20 та ч.3 ст.23 Закону України “Про оцінку земель”, дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018р. у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №320/5877/17 (пункт 71).
Відповідно до п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Пунктом 289.3. ст.289 Податкового кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні. Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси від 15.06.2021р. №1057, виданим Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області у м. Одесі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:31:002:0001 складає 5 243 511,36 грн
У 2023 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:31:002:0001 вже визначалась у розмірі 6 633 041,87 грн, що підтверджується витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 14.11.2023 р. № НВ-5100936112023, а у 2024 р. – у розмірі 6 971 396, 75 грн згідно з витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 18.03.2024 р. № НВ-5100516962024. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у 2021 р. – 1,1 (застосовується у 2022 р.), у 2022 р. – 1,15 (застосовується у 2023 р.), у 2023 р. – 1,051 (застосовується у 2024 р.).
Крім того, згідно з рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011 р. № 1267-VI «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі» з урахуванням змін, внесених рішеннями від 27.08.2014 р. № 5275-VI та від 08.02.2017 р. № 1742-VII, фіксований відсоток при визначенні орендної плати за використання земельної ділянки для експлуатації та обслуговування автозаправної станції становить 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості у вигляді безпідставно збережених грошових коштів за період з 01.07.2021 р. по 30.06.2024 р.,, що становить 698027,41 грн., суд дійшов висновку, що цей розрахунок є вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
На спростування доводів відповідача, суд зазначає, що спірна земельна ділянка, стягнення безпідставно збережених коштів за якою є предметом розгляду справи, є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі, та вимоги позивача у даній справі, що розглядаються судом, стосується користування вже сформованою земельною ділянкою та суд зазначає, що відповідачем не надано доказів сплати коштів за користування земельної ділянкою, стягнення яких є предметом розгляду даного спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав задля задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 8376,32 грн. (за подання позовної заяви до суду та витрати у розмірі 1514,00 грн. (за подання заяви про забезпечення позову) покладаються на відповідача
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:
1.Позовну заяву Одеської міської ради – задовольнити повністю.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ” (65080, м.Одеса, вул. Варненська, буд. 4-Б; ЄДРПОУ 25417282) безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137300:31:002:0001, загальною площею 0,1828 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 24, з цільовим призначенням – для експлуатації та обслуговування автозаправної станції за період з 01.07.2021 р. по 30.06.2024 р. у розмірі 698 027,41 грн на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська (Біржова), буд. 1, ЄДРПОУ 26597691) за наступними реквізитами: населений пункт – Одеська міська територіальна громада, отримувач – ГУК в Одеській області/м. Одеса/, код отримувача 37607526, банк отримувача – Казначейство України (ЕАП), номер рахунку UA 278 9999 8031408 0544 0000 15744, код класифікації доходів бюджету – 24060300, найменування коду класифікації доходів бюджету – «Інші надходження».
3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ” (65080, м.Одеса, вул. Варненська, буд. 4-Б; ЄДРПОУ 25417282) на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса. пл. Думська (Біржова), буд. 1, ЄДРПОУ 26597691) витрати по сплаті судового збору у розмірі 9890 (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто) грн. 33 коп.

Повне рішення складено 28 січня 2026 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко