16.12.25
22-ц/812/2141/25
Провадження № 22-ц/812/2141/25

П О С Т А Н О В А 
іменем України

16 грудня 2025 року м. Миколаїв
справа № 469/1573/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів:      Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 
на рішення Березанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 25 вересня 2025 року під головуванням судді Тавлуй В.В., в приміщенні цього ж суду, повний текст судового рішення складений 30 вересня 2025 року, у цивільній справі 
за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви
В листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», Товариство) звернулось з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позивач зазначав, що 14 травня 2019 року між АТ “Альфа Банк” та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір № 501141439, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит в сумі 40250 грн, на споживчі потреби, строком на 48 місяців з відсотковою ставкою 20,99% річних. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 40250 грн. 
Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав внаслідок чого станом на 20 вересня 2021 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 59595,23 грн, з яких: 34113,91 грн, заборгованість по тілу кредиту та 25481,32 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом. 
20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 501141439 від 14 травня 2019 року.
Посилаючись на те, що  ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює погашення по кредиту, відсоткам за користування кредитом, станом на 20 вересня 2021 року має заборгованість у розмірі 59595,23 грн, з яких: 34113,91  грн, – заборгованість за тілом кредиту, 25481,32 грн – заборгованість за відсотками, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 9200 грн.

Узагальнені доводи інших учасників
Під час розгляду справи відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що вважає їх необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи і чинному законодавстві.
ОСОБА_1 зазначав, що з копії Акцепту пропозиції на укладання Угоди про надання кредиту №501141439 від 14 травня 2019 року не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги кредитодавця, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням та не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг АТ «Альфа-Банк», які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які кредитодавцем встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи, що АТ «Альфа-Банк» не зазначив та не надає доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування» ( Постанова Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23).
За такого вважає, що нарахування кредитодавцем комісії за обслуговування кредиту є неправомірними, а відтак кредитодавець не вправі вимагати її сплати.
Оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладання, то за переконанням відповідача, позовні вимоги про стягнення комісії за кредитним договором у розмірі 14 651 грн, (заявленої згідно до розрахунку станом на 20 вересня 2021 року) є необґрунтованими та безпідставними, а отже не підлягають задоволенню.
З розрахунку заборгованості за кредитом станом на 20 вересня 2021 року та виписки по рахункам за кредитним договором №501141439 від 14 травня 2019 року за період з 14 травня 2019 року по 14 вересня 2021 року вбачається, що відповідачем на погашення заборгованості за кредитом здійснено сплату грошових коштів у загальному розмірі 20802 грн, з яких кредитодавцем було проведено оплату у розмірах та в рахунок погашення: 6136,09 грн, - тіло кредиту; 6615,91 грн,- відсотки за користування кредитом; 8050 грн, - комісія за обслуговування кредиту.
Загальний розмір заборгованості по кредитному договору за цими складовими, на думку відповідача, становить 44 994,23 грн. Відповідач вважає, що кошти які були зараховані кредитодавцем в рахунок сплати такої комісії повинні бути зараховані в рахунок погашення заборгованості по кредиту за його показниками – повернення основного боргу (тіло кредиту) та сплата відсотків за користування кредитом.
За підрахунком відповідача загальна непогашена заборгованість за кредитним договором №501141439 від 14 травня 2019 року становить 36894,23 грн. (44994,23 грн./загальний розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками / - 8050 грн./кошти сплачені відповідачем та неправомірно зараховані кредитодавцем в рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту).
Що стосується витрат на правову допомогу то відповідач вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям складності справи, реальності адвокатських витрат і розумності їхнього розміру та є не співмірною порівняно з обсягом і складністю наданих юридичних послуг та суми виплаченого гонорару.

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» подало відповідь на відзив, в якому зазначив, що враховуючи роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, посилання відповідача на нікчемність такої умови кредитного договору, як комісія за обслуговування кредиту є помилковим та таким, що суперечить вимогам статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо не згоди відповідача із заявленими позивачем витратами на правову допомогу, то Товариством надано всі докази на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2025 року позов задоволено частково. Постановлено  стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №501141439 від 14 травня 2019 року, у розмірі 44 944 грн, 23 коп., в тому числі:
34 113,91 грн. заборгованості за тілом кредиту,10 830,32 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2283,71 грн. та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що доказів того, що сторонами були погоджені інші умови видачі кредиту, крім зазначених у Оферті на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, у тому числі вказані у розділі V Оферти Додаток № 4 до договору та Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк" позивачем не надано, а тому суд доходить до висновку про безпідставність нарахування позивачем до сплати відповідачем, відповідно до розрахунку заборгованості та витягу з особового рахунку, комісії за розрахунково-касове обслуговування.
Суд також зважає на те, що докази надання відповідачеві таких послуг у матеріалах справи відсутні.
У зв`язку з цим, суд вважає безпідставним нарахування відповідачу заборгованості за комісією у сумі 14651 грн, а тому вказану суму слід виключити з загальної суми заборгованості за кредитним договором.
Доводи відповідача, щодо того, що загальна сума заборгованості за кредитним договором №501141439 від 14 травня 2019 року становить 36894,23 грн., оскільки позивачем неправомірно зараховані сплачені відповідачем кошти в сумі 8050 грн, в рахунок сплати комісій за обслуговування кредиту, суд не враховує при ухваленні рішення у справі, зважаючи на те, що власного контррозрахунку заборгованості відповідачем не надано. У зв`язку з цим, зазначена відповідачем заборгованість у розмірі 36894,23 грн, не може бути взята судом до уваги, оскільки  відповідачем не визначені  складові елементи вказаної заборгованості, які підлягають встановленню судом при розгляді справи, а саме: конкретний розмір заборгованості за тілом кредиту та конкретний розмір заборгованості по відсотках за користуванням кредиту.
 Що стосується суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 9200 грн, то з урахуванням конкретних обставин справи, яка не є складною, взявши до уваги, що подання позову відбулась позивачем, а не його представником, та що розгляд справи проведений за відсутності учасників справи, суд дійшов до висновку про зменшення суми витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн, оскільки саме ці витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги   
Не погодившись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 , через свого представника Капінус А.А., звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №501141439 від 14 травня 2019 року у розмірі 36 894 гривні 23 копійки, в тому числі: 26 063,91 грн, заборгованість за тілом кредиту, 10 830,32 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Крім того, стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу пов`язану з переглядом справи апеляційним судом в розмірі 10 500 грн, та судовий збір в сумі 3 633,60 грн, які сплачені ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав врахування до загальної суми заборгованості за кредитом сплачених відповідачем коштів, які безпідставно спрямовувались кредитодавцем в рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту.
      Апелянт зазначав, що у документах по кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення підпункту б) пункту 1 оферти та акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №501141439 від 14.05.2019 року та Графіку платежів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене відповідає та узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у
постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Оскільки вирішуючи спір про стягнення заборгованості судом першої інстанції встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому, за переконанням скаржника, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.
Отже, з огляду на нікчемність умов угоди в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту, підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину, шляхом зарахування вже сплачених відповідачем комісійних винагород банку за обслуговування кредиту в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом (тіло кредиту), що забезпечує належний захист інтересів відповідача. Подібні висновки викладені, зокрема у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі №461/2857/20.
Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для врахування при обчисленні загального розміру заборгованості за кредитним договором сплачених відповідачем коштів у розмірі 8050 грн, які неправомірно зараховані кредитодавцем в рахунок сплати комісій за обслуговування кредиту, а не в рахунок погашення тіла кредиту.
      Вважає, що фактична сума заборгованості за тілом кредиту складає 26 063,91 грн. (34 113,91 грн. – 8 050,00 грн.), а не 34 113, 91 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором складає 36 894,23 грн. (26 063,91 грн. – сума заборгованості за тілом кредиту та 10 830,32 грн. – сума заборгованості за відсотками), а не 44 944,23 грн, як вказано судом першої інстанції.
      Крім того апелянт зазначає, що станом на день подачі апеляційної скарги скаржник не оплатив надану правову допомогу (згідно п. 5.1.1. Договору надана правова допомога має бути оплачена протягом шести місяців з дня підписання акту виконаних робіт). При цьому, відсутність на час розгляду справи доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу (Правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 01.11.2022 року у справі № 757/24445/21-ц).

Узагальненні доводи інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від позивача до апеляційного суду не надійшов.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України та враховуючи, що рішення суду постановлене у справі з ціною позову 59595,23 грн, яка є меншою ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

 
Згідно частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, оскільки рішення у цій справі ухвалено за відсутності учасників справи, повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року, датою ухвалення рішення є 16 грудня 2025 року.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.        

        Встановлені судом першої інстанції обставини справи 
Судом встановлено, що 14 травня 2019 року між АТ “Альфа Банк” та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №501141439 відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 40 250 грн, строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 20,99 % річних (тип ставки-фіксована). Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами (а.с.5).
Відповідач був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту та погодився з ним, що підтверджується його підписом (а.с.6 зв.,7).
Відповідач зобов`язався вчасно частинами (згідно узгодженого графіку) повернути кредит не пізніше 14 травня 2023 року, сплачувати проценти за користування ним та сплачувати за розрахунково-касове обслуговування щомісячними платежами у розмірі по 805 грн, на загальну суму 38 640 грн (а.с.6).
Видача кредитних коштів відповідачу та часткове повернення коштів за кредитом підтверджені випискою з особового рахунку відповідача за період з 14 травня 2019 року по 20 вересня 2021 року (а.с.17-34), та не заперечується відповідачем.
20 вересня 2021 року між АТ “Альфа-Банк” та ТОВ “ФК “Еліт Фінанс” укладено договір факторингу №3, за умовами якого АТ “Альфа-Банк” відступило ТОВ “ФК “Еліт Фінанс” за плату належні йому права вимоги, а ТОВ “ФК “Еліт Фінанс” прийняло належні АТ “Альфа-Банк” права вимоги до боржників за договорами, в тому числі за кредитним договором №501141439 від 14 травня 2019 року, який був укладений між АТ “Альфа-Банк” та ОСОБА_1 (а.с.9-13).
Відповідно до виписки з додатку до договору факторингу №3 від 20 вересня 2021 року, ТОВ “ФК “Еліт Фінанс” набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №501141439 від 14 травня 2019 року в сумі 59595,23 грн, з яких: 34113,91 грн,- сума заборгованості за тілом кредиту, 25 481,32 грн.- сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом (а.с.16).
В зв`язку з тим, що  ОСОБА_1 лише частково здійснював операції з погашення кредиту та відсотків за його використання, станом на 20 вересня 2021 року у нього виникла заборгованість, розмір якої склав 59595,23 грн, з них : 34 113,91 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 10 830,32 грн. - заборгованість по відсотках та 14 651 грн заборгованість за комісією. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості, долученим до позовної заяви (а.с. 35).
З вказаного розрахунку також слідує, що відповідач частково сплатив кошти за Договором №501141439 на загальну суму 20 802 грн.

Позиція апеляційного суду
Обставини укладення з АТ “Альфа-Банк” 14 травня 2019 року договору про споживчий кредит №501141439 та набуття ТОВ “ФК “Еліт Фінанс” права грошової вимоги за цим договором відповідач  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечував.
Водночас, заперечуючи проти задоволення вимог позивача про стягнення боргу у розмірі 44 944 грн, 23 коп., в тому числі: 34 113,91 грн. заборгованості за тілом кредиту та 10 830,32 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.,  ОСОБА_1 визнав, що заборгованість складає 36 894,23 грн, з яких: 26 063,91 грн, - заборгованість за тілом кредиту, 10 830,32 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку він просив стягнути з нього на користь позивача, посилаючись на те, що суд першої інстанції не врахував його доводів щодо неправомірно зарахованих кредитодавцем 8050 грн в рахунок сплати комісій за обслуговування кредиту, а не в рахунок погашення тіла кредиту.
Колегія суддів з цими твердженнями погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з графіку платежів та розрахунку заборгованості, яка надана позивачем, ОСОБА_1 оплатив комісію за період з 14 травня 2019 року по 14 червня 2020 року в загальному розмірі 8050 грн.
Відмовляючи в задоволенні вимог позивача про стягнення комісії, суд першої інстанції зазначив про безпідставність нарахування позивачем до сплати відповідачем комісії за розрахунково-касове обслуговування, посилаючись на відсутність доказів погодження таких умов видачі кредиту, а також недоведеність надання відповідачеві таких послуг.
Позивач зазначені висновки суду першої інстанції не оскаржував, а тому в цій частині колегія суддів рішення не переглядає.
Представник відповідача в апеляційній скарзі зазначав про можливість зарахування сплаченої відповідачем комісії на погашення тіла кредиту.
Можливість у суду самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості з огляду на нікчемність умов спірного договору в частині сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування (зменшити визначений банком обсяг заборгованості на суми погашеної позичальником та простроченої комісії), відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 01 лютого 2023 року справа № 199/7014/20 (провадження № 61-17825св21).
В цій постанові Верховний Суд також зазначив: «В оцінці поведінки та способу ведення справ банком Верховний Суд враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах».
За такого, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про неможливість самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості з огляду на безпідставність сплати відповідачем комісії за розрахунково-касове обслуговування. 
За встановлених обставин та приймаючи до уваги викладене вище законодавство та правові позиції Верховного Суду, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зменшення розміру заборгованості по кредиту на суму погашеної відповідачем комісії.
При цьому, колегія погоджується з можливістю зарахування 8050 грн комісії на тіло кредиту, враховуючи, що на спростування доводів апеляційної скарги позивачем не надано іншого варіанту зарахування сплаченої відповідачем комісії.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 36894,23 грн. ((34113,91-8050)+ 10830,32).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення зміні.

Щодо судових витрат
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, змінив оскаржуване рішення суду, задовольнив позовні вимоги позивача частково на 61,9%, то наявні підстави для нового розподілу судових витрат.
При подачі позову позивач оплатив судовий збір в розмірі 3028 грн., а також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200 грн.
Суд першої інстанції, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних робіт, визначив розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача, в сумі 3000 грн.
Заперечень щодо розміру зазначених судових витрат апеляційна скарга не містить.
За такого, а також враховуючи, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, яку визначив суд першої інстанції, навіть менше у пропорційному відношенні задоволеним позовним вимогам (32,6%), колегія суддів погоджується з таким розміром. 
Враховуючи розмір судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову в суді першої інстанції (3028 грн.) та відповідача при подачі апеляційної скарги (3633,6 грн.), а також пропорційність задоволених позовних вимог (61,9%) та задоволених вимог апеляційної скарги (100%), з відповідач за розгляд справи в суді першої інстанції має відшкодувати позивачу 2249,20 грн судового збору, а позивач відшкодувати відповідачу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 3148,48 грн судового збору.
Крім того, в апеляційній скарзі представник відповідача просив стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 10500 грн. 
На обґрунтування таких витрат представник відповідача долучив до апеляційної скарги договір про надання правової допомоги від 3 жовтня 2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Капінусом А.А.; свідоцтво про право Капінуса А.А. на заняття адвокатською діяльністю; ордер від 15 жовтня 2025 року про надання правничої допомоги; акт виконаних робіт від 27 жовтня 2025 року, в якому зазначено надані послуги, а саме: первинна консультація щодо позову - вартістю 1500 грн, 1 година; ознайомлення з матеріалами справи, дослідження доказів та формування правової позиції - вартістю 3000 грн, 2 години; підготовка апеляційної скарги по справі, її направлення та подальше супроводження розгляду скарги у суді апеляційної інстанції (формування та подача заяв, клопотань, заперечень у разі виникнення потреби) вартістю 6000 грн, 4 години.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).
 Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено: Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства (пункт 40) … 
… При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України) (пункт 43).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).»
Між тим, позивач не подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, з доводами про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у суді апеляційної інстанції, хоча своєчасно (1 листопада 2025 року) отримав копію апеляційної скарги (а.с. 103).
Враховуючи відсутність заперечень позивача щодо розміру витрат відповідача на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення правничої допомоги, а тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 10500 грн. таких витрат.

Згідно з вимогою частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи вимоги цієї статті, колегія суддів остаточно визначає розрахунок судового збору по справі у сумі 8399,28 грн, які позивач має сплатити відповідачу ((10500 грн + 3148,48) – (3000+2249,20)). 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , поданою його представником Капінус Андрієм Анатолійовичем, задовольнити.
Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2025 року змінити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 501141439 від 14 травня 2019 року у сумі 36894 (тридцять шість тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривни 23 копійки.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 8399 (вісім тисяч триста дев`яносто дев`ять) гривен 28 копійок судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Головуючий	І.В. Лівінський	
  Судді:	  Н.О. Тищук   Н.О. Шаманська	

Повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року.