ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3534/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б., 
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники учасників провадження:
від скаржника: Шуліка А.В. (в залі суду); 
від арбітражного керуючого: Кондратенко Т.І. (власні засоби); 
арбітражний керуючий: Чичва О.С. (в залі суду); 
від кредитора (ТОВ «Дніпровський елеватор»): Сидоренко Р.В. (в залі суду); 
від кредиторів (ТОВ «Цукорпром» і ТОВ «Дніпро-Сіті-Естейт»): Осипов О.О. (в залі суду); 
від кредитора (ТОВ «Кам`янське-Естейт»): Пільх А.В. (в залі суду); 
інші не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу  Господарського суду Дніпропетровської області за результатами розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги до банкрута у справі про банкрутство від 18.11.2024 (суддя Мартинюк С.В., повний текст якої підписаний 18.11.2024) та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області за підсумками попереднього судового засідання у справі про банкрутство від 18.11.2024 (в частині грошових вимог ТОВ “Цукорпром”, суддя Мартинюк С.В., повний текст якої підписаний 21.11.2024) у справі №904/3534/24
за заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпро
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаін", м.Дніпро
про визнання банкрутом,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 у справі №904/3534/24 визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукорпром» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаін» на суму:
- 1 черга - 6 056, 00 грн. (витрати по сплаті судового збору);
- 4 черга - 8 827 961, 44 грн. (заборгованість).
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 у справі №904/3534/24, зокрема, визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦУКОРПРОМ" кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАІН" у розмірі 6 056, 00 грн. витрат по сплаті судового збору - 1 черга, на суму 8 827 961, 44 грн. заборгованості - 4 черга.

Не погодившись із зазначеними ухвалами, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Дніпровська міська рада, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги до банкрута від 18.11.2024 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області за підсумками попереднього судового засідання у справі про банкрутство від 18.11.2024 в частині визнання судом кредиторських вимог ТОВ "ЦУКОРПРОМ" в розмірі 8 827 961,44 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ “ЦУКОРПРОМ” в повному обсязі.
При цьому заявник апеляційної скарги посилається на те, що враховуючи висновки КГС ВС про те, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги поширюється дія ст. ст. 1046, 1049, п. 18 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України, суд повинен був відмовити у визнанні грошових вимог в частині заборгованості з індексу інфляції, а також відсотків річних від простроченої суми, нарахованих за період з 24.02.2022.
Судом першої інстанції не надано оцінки з приводу погашення заборгованості перед кредитором, а саме не зроблено перевірку виписки з особистих рахунків ТОВ «Цукорпром» та ТОВ «ФАІН» за відповідні періоди.
Здійснюючи тлумачення положень п.4.1 договору ПФД від 24.04.2023 через призму ст.526 ЦК України, можна дійти однозначного висновку, що сторонами було передбачено виконання Стороною 2 (ТОВ «ФАІН») певної дії (подання заявки) і саме її наявність та отримання її Стороною 1 породжує у останньої обов`язок з перерахування грошових коштів, а саме наявність заявок.
Судом не було встановлено наявність заявок від Сторони 2 (передбачене умовами договору), тобто того документу, який породжував виникнення у Сторони 1 обов`язку за договорами ПФД, більш того, суд під час дослідження матеріалів справи повинен був дійти однозначного та неспростовного висновку, що така заявка в матеріалах справи відсутня. Вказане безспірно свідчить про відсутність такої заявки в матеріальному світі, а відтак, у ТОВ «Цукорпром» не виникало обов`язку по перерахуванню грошових коштів в межах договору ПФД від 24.04.2023, а грошові кошти, навіть за умови, якщо такі були дійсно перераховані за платіжними дорученнями, були перераховані не на виконання умов договору ПФД, а без належної правової підстави. Інших заявок чи доказів ініціювання з боку Сторони 2 перерахування грошових коштів за договорами кредитором надано не було.
Згідно з п.8.1. Статуту ТОВ «ФАІН», затвердженого Загальними зборами засновників (протокол №16-01/20 від 16.01.2020), директор вирішує усі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції Загальних зборів та Наглядової ради (у разі створення).
В свою чергу, абз. м) п.7.7 Статуту ТОВ «ФАІН» визначено, що до компетенції Загальних зборів товариства відноситься прийняття рішення про надання згоди на укладання товариством, зокрема, договорів про надання фінансової допомоги.
З системного аналізу зазначеного вбачається, що директор ТОВ «ФАІН» мав право укладати договір від 24.04.2023 виключно за наявності попереднього погодження такого укладання Загальними зборами учасників товариства.
Положеннями ч. 2 ст. 44 Закону України від 06.02.2018 №2275 «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства.
Враховуючи той факт, що інше положеннями Статуту ТОВ «ФАІН» не передбачено та той факт, що вартість чистих активів ТОВ «ФАІН» на дату останнього балансу (тобто, па 31.12.2022) складала «-47,1 тис, грн.», тобто будь-який правочин вчинений ТОВ «ФАІН» потребував погодження загальних зборів Товариства.
В свою чергу, матеріалами справи підтверджується відсутність на дату прийняття рішення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ФАІН» судом першої інстанції рішення загальних зборів боржника, що підтверджують погодження вказаного правочину.
Вказане додатково підтверджує відсутність у директора ТОВ «ФАІН» права на укладання договору від 24.04.2023 та формальність підходу суду під час дослідження підстав для відкриття провадження у справі.

Боржник, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаін" в особі арбітражного керуючого, Товариство з обмеженою відповідальністю “Цукорпром” у відзивах на апеляційну скаргу просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу – без змін. Зазначили, що судом досліджено обґрунтованість та розмір вимог кредитора. Встановлено, що кредитором на доказ виконання своїх обов`язків за вказаним договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги долучено до матеріалів справи копії відповідного договору, додаткової угоди до нього та платіжні інструкції про перерахування ТОВ «ЦУКОРПРОМ» на рахунок боржника сум фінансової допомоги, а саме: № 1264 від 27.04.2023.
Оцінивши докази у справі у їх сукупності та врахувавши принцип вірогідності доказів (ст. 79 ГПК України), суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про доведення факту наявності невиконаних грошових зобов`язань ТОВ «ФАІН» перед ТОВ «ЦУКОРПРОМ» на суму 8 827 961,44 грн (3 910 000,00 грн. - основне зобов`язання; 174 682,75 грн. - інфляційне збільшення; 4 743 278,69 грн. - відсотки річних).
Доводи апеляційної скарги Дніпровської міської ради щодо недійсності договорів, на підставі яких були заявлені грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦУКОРПРОМ» є безпідставними, оскільки скаржник не подав будь-які докази на підтвердження таких обставин недійсності правочинів, зокрема, відповідне рішення суду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.01.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 30.01.2025 здійснено запит матеріалів справи №904/3534/24 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
03.02.2025 матеріали справи №904/3534/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2025 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху, зазначено апелянту про необхідність надання належних доказів оплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (9084,00 грн).
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2025 (колегія суддів у складі: головуючий, доповідач – Іванов О.Г., судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.) відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги до банкрута у справі про банкрутство від 18.11.2024 та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області за підсумками попереднього судового засідання у справі про банкрутство від 18.11.2024 (в частині вимог ТОВ “Цукорпром”) у справі №904/3534/24; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 30.06.2025.
27.06.2025 до суду від арбітражного керуючого Чичви О.С. надійшло клопотання про проведення судового засідання з ним і його представником – адвокатом Кондратенко Т.І. в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. 
Розгляд справи, призначений у судовому засіданні на 30.06.2025, не відбувся у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Паруснікова Ю.Б. у відрядженні.
Ухвалою суду від 10.07.2025 визначена нова дата судового засідання – 27.08.2026.
В судовому засіданні 27.08.2025 оголошено перерву до 23.09.2025.
В судовому засіданні 23.09.2025 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Ухвалою господарського суду від 10.09.2024 відкрито провадження у справі №904/3534/24 за заявою ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" про визнання банкрутом ТОВ "Фаін". Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 27.02.2025. Призначено розпорядником майна боржника - ТОВ "Фаін" арбітражного керуючого Чичву О.С. 
10.09.2024 на офіційному вебсайті Верховного Суду в мережі Інтернет Господарським судом Дніпропетровської області здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Фаін", №74002.

09.10.2024 до суду від ТОВ "Цукорпром" надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 9 468 945,05 грн. та судового збору у розмірі 6 056,00 грн. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 прийнято заяву ТОВ “Цукорпром” до боржника ТОВ "Фаін" про визнання грошових вимог в розмірі 9 468 945,05 грн. та судового збору у розмірі 6 056,00 грн. по справі про банкрутство №904/3534/24 до розгляду в попередньому судовому засіданні на 11.11.2024.
05.11.2024 до суду від боржника надійшло повідомлення про результати розгляду заявлених грошових вимог, за змістом якого останній визнає заявлені вимоги в повному обсязі.
07.11.2024 до суду через систему "Електронний суд" від арбітражного керуючого Чичви О.С. надійшло повідомлення про результати розгляду заявлених грошових вимог, за змістом якого останній визнає заявлені вимоги в повному обсязі.

14.11.2024 до суду від ТОВ "Цукорпром" надійшли уточнення до заяви з грошовими вимогами, в якій ТОВ "Цукорпром" просить прийняти до розгляду уточнення до заяви з грошовими вимогами до боржника у розмірі 8 827 961,44 грн. та судового збору у розмірі 6 056,00 грн. 
14.11.2024 до суду через систему "Електронний суд" від арбітражного керуючого Чичви О.С. надійшло повідомлення про результати розгляду уточнення до заяви з грошовими вимогами, за змістом якого останній визнає заявлені вимоги в повному обсязі.
15.11.2024 до суду від боржника надійшло повідомлення про результати розгляду уточнення до заяви з грошовими вимогами, за змістом якого останній визнає заявлені вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено наступне.
Між ТОВ “ЦУКОРПРОМ” (Сторона 1) та ТОВ “ФАІН” (Сторона 2) укладено Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023, відповідно до якого Сторона 1 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується надати Стороні 2 поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а Сторона 2 зобов`язується прийняти вказану фінансову допомогу і повернути її Стороні 1 у визначений цим Договором строк.
З метою внесення змін у зазначений Договір між ТОВ “ЦУКОРПРОМ” та ТОВ “ФАІН” укладено Додаткову угоду від 24.04.2023 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023. Розмір фінансової допомоги за цим Договором становить 3 910 000,00 грн. Фінансова допомога надається Стороною 1 Стороні 2 зі строком повернення до “ 31” січня 2024 року.
У разі прострочки Стороною 2 виконання грошового зобов`язання, на вимогу Сторони 1, вона зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 200 % (двісті) річних від простроченої суми, за весь період прострочки (на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України). Сторони домовились, що такий розмір процентів за користування грошовими коштами, у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, є розумним та справедливим.

На виконання умов Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023 ТОВ “ЦУКОРПРОМ” здійснило перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ “ФАІН” в розмірі 3 910 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1264 від 27.04.2023.
На теперішній час грошові зобов`язання ТОВ “Фаін” перед ТОВ “Цукорпром” за Договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023 в сумі 3 910 000,00 грн не виконані.

З огляду на те, що ТОВ “Фаін” порушено зобов`язання в частині виконання умов Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023 та Додаткової угоди від 24.04.2023, заявником нараховано до сплати боржнику 200% річних в розмірі 4 743 278,69 грн. та інфляційні витрати в розмірі 174 682,75 грн.

Оскаржувані ухвали господарського суду 18.11.2024, якими визнано грошові вимоги ТОВ “Цукорпром” та визнано останнє кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАІН" у розмірі 6 056,00 грн. витрат по сплаті судового збору - 1 черга, 8 827 961,44 грн. (заборгованість) - 4 черга, мотивовані тим, що на теперішній час грошові зобов`язання ТОВ “Фаін” перед ТОВ “Цукорпром” за Договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023 в сумі 3 910 000,00 грн не виконані.
Перевіривши здійснені кредитором нарахування 200% річних в розмірі 4 743 278,69 грн. та інфляційні витрати в розмірі 174 682,75 грн, суд дійшов висновку, що зазначені вище суми розраховані вірно та є цілком обґрунтованими.
З огляду на вищевикладене, загальна сума невиконаних грошових зобов`язань ТОВ “Фаін” перед ТОВ “Цукорпром” становить 8 827 961,44 грн (3 910 000,00 - основне зобов`язання; 4 743 278,69 грн. - 200% річних; 174 682,75 грн - інфляційні витрати).

Колегія суддів лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство; боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.
При цьому, грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватись або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.
Під час розгляду заявлених грошових вимог, суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (аналогічна позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).
Згідно з ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Судом встановлено, що заява ТОВ “Цукорпром” з грошовими вимогами подана 09.10.2024, а отже 30-дений строк подання такої заяви дотримано.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовим характером договір поворотної фінансової допомоги є договором позики.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. 
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (статті 1046 і 1047 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що вищенаведений укладений між боржником - ТОВ “Фаін” та кредитором - ТОВ “Цукорпром” Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023 недійсним не визнавався, у передбачений законодавством або умовами договору спосіб не розривався. 
Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Для унеможливлення визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суд розглядає заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).
Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство при розгляді вимог кредитора полягає, зокрема, в перевірці обґрунтованості та розміру вимог кредитора незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку, при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство суд виходить з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості; під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України) саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20).

Матеріалами справи підтверджено, що кредитором на підтвердження виконання своїх обов`язків за вказаним Договором долучено до матеріалів справи копії: 
- Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023;
- Додаткової угоди від 24.04.2023 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023;
- платіжну інструкцію № 1264 від 27.04.2023, відповідно до якої ТОВ “ЦУКОРПРОМ” здійснило перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ “ФАІН” в розмірі 3 910 000,00 грн.

Колегія суддів констатує, що у платіжній інструкції № 1264 від 27.04.2023 у графі «призначення платежу» зазначено: «Поворотна фінансова допомога згідно договору від 24.04.2023» (а.с. 12).
З огляду на що, доводи заявника апеляційної скарги про те, що перераховані за платіжною інструкцією кошти через відсутність заявки ТОВ «Фаін» про надання фінансової допомогу були перераховані не на виконання умов договору ПФД, а без належної правової підстави, спростовуються матеріалами справи.

Загальна сума невиконаного основного грошового зобов`язання ТОВ “Фаін” перед ТОВ “Цукорпром” за Договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023 становить 3 910 000,00 грн. 
Вищезазначені грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Цукорпром”, зазначені в заяві, на момент винесення оскаржуваних ухвал залишаються повністю неоплаченими з боку Боржника. 
З огляду на що, господарський суд прийшов до правильного висновку про визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Цукорпром” до Боржника в сумі 3 910 000,00 грн. та щодо наявності підстав для визнання ТОВ “Цукорпром” конкурсним кредитором з грошовими вимогами до ТОВ “Фаін” в розмірі 3 910 000,00 грн та судового збору на суму 6 056, 00 грн.

Доводи заявника апеляційної скарги про не дослідження господарським судом умов договору та правомочності сторін, що їх підписували, є безпідставними, з огляду на наступне.
Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які мають підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).
У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

Отже, як було встановлено судом, 09.10.2024 до суду від ТОВ “Цукорпром” надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 9 468 945,05 грн та судового збору у розмірі 6 056,00 грн.
Як вже зазначено вище, Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023, укладений між ТОВ «ФАІН» та ТОВ “Цукорпром”, у судовому порядку недійсним не визнавався.
Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлюється презумпція правомірності правочину, яка означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У постанові від 28.07.2021 у справі №759/24061/19 Верховний Суд виклав висновок, що спростування презумпції правомірності правочину відбувається: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто, має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто, оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору, закріпленої у ст.204 ЦК, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.08.2024 у справі № 920/481/23.

У постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 20 березня 2024 року у cправі №911/1005/23 зазначено наступне:
«151.1. Разом з тим, Палата суддів вважає обґрунтованими доводи скаржників про неврахування апеляційним судом презумпції правомірності правочину, передбаченої статтею 204 ЦК України, оскільки в цьому випадку суд апеляційної інстанції не досліджував, чи є Договір № 03012023 про надання поворотної фінансової допомоги від 03.01.2023 дійсним, чи не визнавався він в судовому порядку недійсним в цілому чи в окремій частині, та чи є чинним.».

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, господарським судом встановлено зміст та підстави виникнення грошових вимог до боржника; досліджено, що грошове зобов`язання у ТОВ «ФАІН» перед ТОВ “Цукорпром” виникло у зв`язку з наявною заборгованістю за правочином. Визнаючи грошові вимоги кредитора, господарський суд підставно виходив з того, що ТОВ «ФАІН» не виконало свої зобов`язання за вказаним договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.
Отже, обставини виникнення та невиконання зобов`язання боржником по поверненню грошових коштів за вказаним правочином підтверджені відповідними доказами.

Колегія суддів виснує, що у попередньому засіданні господарський суд не розглядає по суті спори, зокрема, щодо недійсності правочинів, на підставі яких ґрунтуються грошові вимоги ініціюючого кредитора (та інших кредиторів), а лише встановлює наявність/відсутність відповідного грошового зобов`язання на підставі відповідних первинних документів.
У будь-якому випадку, з огляду на реальність надання фінансової допомоги (факт перерахування грошових визнають всі учасники справи), доводи апелянта про відсутність у директора Боржника повноважень на укладання договору, не спростовують факт наявності у Боржника відповідного грошового зобов`язання.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, правильно встановлених судом першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки з приводу погашення заборгованості перед кредитором, а саме не зроблено перевірку виписки з особистих рахунків ТОВ “Цукорпром” та ТОВ «ФАІН» за відповідні періоди, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Колегія суддів зауважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

У даній справі спір між сторонами полягає у тому, чи підтверджено факт надання ТОВ “Цукорпром” грошових коштів Боржнику, та чи повернуто з боку ТОВ "ФАІН" грошові кошти на рахунок кредитора у розмірі 3 910 000,00 грн. 
Саме від підтвердження Заявником факту надання грошових коштів залежало його право на визнання грошових вимог. В той час як підтвердження Боржником факту повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги звільняє останнього від обов`язку визнання грошових вимог. 
Як зазначено вище, наданий кредитором ТОВ “Цукорпром” Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023, відповідна платіжна інструкція є належними доказами, що підтверджують надання грошових коштів у позику. 
В той же час, Боржник/інший кредитор замість того, щоб надати докази повернення цих коштів, побудував, серед іншого, свої доводи у апеляційній скарзі таким чином, що Кредитором не доведено того, що Боржником кошти не могли бути перераховані на інші рахунки ТОВ “Цукорпром”. 
Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, оскільки згідно з принципом змагальності, в даному випадку саме інший кредитор (Дніпровська міська рада) на спростування обставин визнання грошових вимог, має довести факт повернення поворотної фінансової допомоги, чого ним не зроблено. А перекладення цього обов`язку на Заявника нівелює застосування принципу змагальності.

В той же час, колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду про правильність здійсненого кредитором нарахування 200 % річних та інфляційних, з огляду на наступне.
Колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що за період прострочення з 24.02.2022 боржник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.
Так, за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з п. 18 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Підпунктом 14.1.257 ст. 14 ПК України поворотна фінансова допомога визначена як сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
У ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Ураховуючи положення п. 18 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” та ст. 1046, 1049 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 06.09.2023 у справі № 910/8349/22 дійшов висновку про те, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги поширюється дія п. 18 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України.
Отже, враховуючи висновки КГС ВС про те, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги поширюється дія п. 18 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання грошових вимог в частині індексу інфляції та відсотків річних від простроченої суми, нарахованих за період з 24.02.2022.
На підставі викладеного, враховуючи розрахунок кредитора (межі зазначеного ним періоду), положення частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування відсотків річних та інфляційних втрат прийшла до висновку, що за Договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023 на суму основної заборгованості 3 910 000,00 грн відсутні підстави для нарахування та визнання відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки строк виконання грошового зобов`язання боржника сплив 03.02.2024 (31 січня 2024 року плюс 3 календарні дні (п.4.3 Договору)), тобто після 24.02.2022.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що необхідно визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Цукорпром” до Боржника в наступному розмірі: 
- 1 черга - 6 056, 00 грн (витрати по сплаті судового збору);
- 4 черга – 3 910 000,00 грн (основна заборгованість). 

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Отже, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суд обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України", "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У даній справі судом апеляційної інстанції скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За викладених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.
На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувану ухвалу від 18.11.2024, якою розглянуто грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Цукорпром”, слід змінити та визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Цукорпром” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фаін” на суму: 1 черга - 6 056, 00 грн. (витрати по сплаті судового збору); 4 черга – 3 910 000,00 грн. (заборгованість). У задоволенні решти грошових вимог слід відмовити. 
З урахуванням законодавчо встановленого обов`язку оскарження ухвали господарського суду, якою розглянуті вимоги окремого кредитора, разом із ухвалою господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (постановлену за результатами попереднього судового засідання (в частині визнання вимог окремого кредитора – ТОВ “Цукорпром”) також необхідно змінити.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати Кредитора (Ради) щодо сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на боржника.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги до банкрута у справі про банкрутство від 18.11.2024 (суддя Мартинюк С.В., повний текст якої підписаний 18.11.2024) та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області за підсумками попереднього судового засідання у справі про банкрутство від 18.11.2024 (в частині вимог ТОВ “Цукорпром”, суддя Мартинюк С.В., повний текст якої підписаний 21.11.2024) у справі №904/3534/24 – задовольнити частково.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (постановлену за результатами розгляду заяви конкурсного кредитора ТОВ «Цукорпром» про грошові вимоги до банкрута) у справі №904/3534/24 – змінити.
Викласти резолютивну частину ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 у справі №904/3534/24 (постановлену за результатами розгляду заяви конкурсного кредитора ТОВ «Цукорпром» про грошові вимоги до банкрута):
«Визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Цукорпром” (49069, м. Дніпро, вул. Гусенко, буд. 50; ідентифікаційний код юридичної особи 32737762) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фаін” (49005, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 12; ідентифікаційний номер юридичної особи 33639753) на суму:
- 1 черга - 6 056, 00 грн. (витрати по сплаті судового збору);
- 4 черга – 3 910 000,00 грн. (заборгованість).».
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (постановлену за результатами попереднього судового засідання (в частині визнання вимог окремого кредитора – ТОВ «Цукорпром»)) у справі №904/3534/24 – змінити.
За результатами розгляду грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукорпром», визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Цукорпром” (49069, м. Дніпро, вул. Гусенко, буд. 50; ідентифікаційний код юридичної особи 32737762) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фаін” (49005, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 12; ідентифікаційний номер юридичної особи 33639753) на суму:
- 1 черга - 6 056, 00 грн. (витрати по сплаті судового збору);
- 4 черга – 3 910 000,00 грн. (заборгованість).
В решті ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (постановлену за результатами попереднього судового засідання) у справі №904/3534/24 – залишити без змін. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ФАІН” на користь Дніпровської міської ради 9084,00 грн витрат по сплаті судового збору. 
Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст.ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено і підписано 10.02.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя  Ю.Б. Парусніков