П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/3749/25	

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:20.10.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області про:
- визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Одеській області від 20 січня 2025 року №951360138262 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України "Про державну службу";
- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням стажу державної служби 26 років 03 місяці 28 днів з 14 січня 2025 року у розмірі 60 відсотків заробітної плати, зазначеної у довідках №191 від 28 жовтня 2024 року та №192 від 28 жовтня 2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
- стягнення з ГУПФ України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 1 073,60 грн. судового збору.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що рішенням ГУПФ України в Одеській області №951360138262 від 20 січня 2025 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державку службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі – Закону №889-VIII) позивачу було відмовлено з підстав недостатності стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Позивач вважає таку відмову безпідставною, оскільки ГУПФ України в Одеській області протиправно не зарахував до стажу державної служби періоди роботи позивача у митних органах з 28 лютого 2001 року по 25 квітня 2005 року; з 26 квітня 2005 року по 14 березня 2007 року; з 15 березня 2007 року по 30 квітня 2008 року; з 01 травня 2008 року по 19 грудня 2011 року з посиланням на те, що займані позивачем посади не передбачені Законом України "Про державну службу".
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що робота на посадах в органах державної митної служби України зараховується до стажу державної служби особам, яким не присвоювалося спеціальне звання. Позивачу було присвоєно персональне звання радника митної служби 2 рангу з 01 квітня 1997 року присвоєно спеціальне звання радника митної служби першого рангу - з 30 листопада 1998 , тому період роботи у митниці з 28 лютого 2001 року по 25 квітня 2005 року; з 26 квітня 2005 року по 14 березня 2007 року; з 15 березня 2007 року по 30 квітня 2008 року; з 01 травня 2008 року по 19 грудня 2011 року не може бути зараховано до стажу державної служби. Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Зважаючи на те, що у позивача відсутній необхідний стаж державної служби, відсутні законні підстави для переведення його на пенсію за нормами Закону №889-VIII.
Відповідач зазначав, що позовна вимога щодо зобов`язання ГУПФ України в Одеській області здійснити перехід на пенсію за віком по державній службі з урахуванням довідок, також не підлягає задоволенню з підстав, що судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства. Ст. 58 Закону №1058-ІV передбачено, що Пенсійний фонд є органом який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року визнано протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Одеській області від 20.01.2025 року №951360138262 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України "Про державну службу".
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , необхідного для призначення пенсії державного службовця, період його роботи в органах митного контролю з 28 лютого 2001 року по 25 квітня 2005 року, з 26 квітня 2005 року по 14 березня 2007 року, з 15 березня 2007 року по 30 квітня 2008 року, з 01 травня 2008 року по 19 грудня 2011 року.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 січня 2025 року про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ГУПФ України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 605,60 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
- позивачу було присвоєно персональне звання радника митної служби 2 рангу з 01 квітня 1997 року, присвоєно спеціальне звання радника митної служби першого рангу — з 30 листопада 1998 року, тому період роботи у митниці з 28 лютого 2001 року по 25 квітня 2005 року; з 26 квітня 2005 року по 14 березня 2007 року; з 15 березня 2007 року по 30 квітня 2008 року; з 01 травня 2008 року по 19 грудня 2011 року не може бути зараховано до стажу державної служби. З урахуванням наведеного та аналізуючи зазначені норми чинного законодавства можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ після 01 травня 2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Зважаючи на те, що у Позивача відсутній необхідний стаж державної служби, відсутні законні підстави для переведення його на пенсію за нормами Закону №889-VIII;
- відповідно ч.1 ст. 73 Закону №1058-IV кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Згідно ч.2 ст. 73 Закону №1058-IV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Таким чином, задоволення такої позовної вимоги щодо стягнення судового збору призведе до нецільового використання коштів.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14 січня 2025 звернувся до Головного управління із заявою щодо переведення з пенсії, призначеної відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію відповідно до Закону №899-VШ. 
На підставі заяви та доданих документів ГУПФ України в Одеській області винесено рішення №951360138262 від 20 січня 2025 про відмову позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державку службу" з підстав недостатності стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, стаж державної служби позивача складає 9 років 07 місяців 5 днів. В рішенні вказано, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 12 квітня 1976 року збережено персональне звання радника митної служби 2 рангу з 01 квітня 1997 року, присвоєно персональне звання радника митної служби 1 рангу з 30 листопада 1998 року. В стаж державної служби не зараховано періоди з 28 лютого 2001 року по 25 квітня 2005 року; з 26 квітня 2005 року по 14 березня 2007 року; з 15 березня 2007 року по 30 квітня 2008 року; з 01 травня 2008 року по 19 грудня 2011 року, оскільки дані посади не передбачені Законом України ''Про державну службу ".
Посадовим особам митних органів присвоюються спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належить до посад, віднесених до категорій посад державної служби. Станом на 01 травня 2016 року позивач не перебував на посаді, віднесеній до категорій посад державного службовця, а також у нього відсутній стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, тому норми п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII не дотримано.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача, та яке діє на теперішній час, визначено, що посадові особи державної митної служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах підлягає зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закон України "Про державну службу". 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження відповідача про те, що вказаний стаж роботи позивача в митних органах у зв`язку із присвоєнням позивачу спеціального звання не може бути зарахований як стаж державного службовця, за наявності якого надається право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Отже, відповідач не довів правомірності свого рішення щодо відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.344.1 ст. 344 ПК України, Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII, Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 року №823, затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, Постанови Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 "Порядку обчислення стажу державної служби".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно ст. 1 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 (далі – Закон №3723-ХІІ), державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.
Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі – Закон №889-VIII).
Відповідно ч.2 ст. 1 Закону №889-VIII, Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно ч.1 ст. 37 Закону №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-VI, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058-VI, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Статтю 37 Закону №3723-XII було доповнено частиною п`ятнадцятою згідно із Законом №404-VII від 04 липня 2013 року, відповідно до якої період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку
Відповідно ст. 568 МК України служба в митних органах України є державною службою, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я, освітнім рівнем та віком громадян України, пов`язаній із створенням сприятливих умов для розвитку законної зовнішньоекономічної діяльності, забезпеченням безпеки суспільства та захистом митних інтересів України.
На час виникнення спірних правовідносин ст. 569 МК передбачено, що працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у ст. 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.
Особи, вперше прийняті на службу до митних органів на посади, які передбачають виконання завдань, зазначених у ст. 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, приймають Присягу державних службовців, якщо раніше вони не приймали такої Присяги.
Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України
Статтею 544 МК України визначені призначення та основні завдання митних органів.
Відповідно до первинної редакції ст. 588 МК України від 13 березня 2012 року №4495-VI, пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України "Про державну службу". Час служби зазначених осіб в митних органах зараховується до стажу державної служби, необхідного для призначення пенсії державного службовця.
Пенсійне забезпечення працівників митних органів, організацій, які не є посадовими особами митної служби України, здійснюється на загальних підставах відповідно до законодавства України про пенсійне забезпечення.
Відповідно ст. 588 МК України від 13 березня 2012 року №4495-VI в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, Пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Пенсійне забезпечення працівників митних органів, які не є посадовими особами, здійснюється на підставах та у порядку, встановлених законом.
Посадовим особам митних органів у період роботи в таких органах пенсії, призначені відповідно до законодавства, не виплачуються (абз.3 діяв з 01 квітня 2015 року до 31 грудня 2015 року).
Водночас, норми МК України від 11 липня 2002 року №92-IV, який був чинний в період з 01 січня 2004 року до 01 червня 2012 року, в період перебування позивача на посадах в органах митної служби, визначали, що працівники митних органів є посадовими особами на них розповсюджується дія Закону України "Про державну службу", в тому числі щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ст. 430 встановлювала, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України "Про державну службу", а ст. 408 – що правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".
МК України від 12 грудня 1991 року №1970-ХІІ, який був чинним в період з , що був чинний з 01 січня 1992 року до 16 травня 2008 року, а саме ст. 156 передбачала, що працівник митного органу України є представником державного органу.
Як вбачається із записів в трудовою книжки ОСОБА_1 працював у митних органах в період з 28 лютого 2001 року по 25 квітня 2005 року; з 26 квітня 2005 року по 14 березня 2007 року; з 15 березня 2007 року по 30 квітня 2008 року; з 01 травня 2008 року по 19 грудня 2011 року. Оскільки посадовим особам митних органів згідно зі ст. 573 МК України №4495-VI від 13 березня 2012 року із наступними змінами, присвоюються спеціальні звання і відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу", періоди роботи ОСОБА_1 з дати присвоєння спеціального звання "інспектор митної служби" не підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Враховуючи вищенаведені записи трудової книжки позивача, якими підтверджена робота позивача у митних органах, що свідчать про віднесення позивача до посадової особи митного органу, яка є державним службовцем, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на службових (посадових) осіб митних органів, яким присвоєні спеціальні звання, розповсюджується дія Закону України "Про державну службу", в тому числі щодо пенсійного забезпечення та стаж роботи у митних органах відноситься до державної служби, який має враховуватись для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".
Крім того, колегія суддів критично відноситься до твердження апелянта про необґрунтованість стягнення з ГУПФ України в Одеській області витрат по сплаті судового збору з посиланням на ст. 73 Закону №1058-IV, оскільки процесуальні правовідносини з приводу розподілу судових витрат регулюються ст. 139 КАС України, яка, стосовно цих правовідносин, є спеціальної правової нормою і тому підлягає застосуванню.
Згідно п.1 ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 15 січня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.