УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/176/25 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Номер провадження №33/4805/993/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Вдовиченка Богдана Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605, 60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 23 грудня 2024 року о 00:47 (як зазначено в постанові) годині у с. Зарічани по вул. Бердичіське шосе, 3 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Camry номерними знаками НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння; огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у медичному закладі у лікаря нарколога зі згоди водія у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Вдовиченко Б.В., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а саме: в протоколі час «вчинення» вказано « 23.01.2024 о 01-17», що не відповідає дійсності та не дає можливості встановити одну із обов`язкових обставин правопорушення, таку як, дату та час. Окрім того, відеозаписи, які долучено до матеріалів справи, не містять доказів їх походження та спосіб отримання, і не мають цифрового підпису автора, а тому існують сумніви в автентичності оригіналу та є неналежними і недопустимими доказами по справі. Вважає, що поліціянтами проігноровано прохання ОСОБА_1 про зупинення або відкладення розгляду справи у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги та його бажання прослідувати в укриття. Окрім того, відсутні в матеріалах справи докази щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. На думку захисника, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не є доведеною. 
ОСОБА_1 та його захисникам - адвокатам Вдовиченку Б.В., Шелепі С.А. була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте вони цим не скористалися. Будучи належним чином повідомлені про місце і час судового засідання останні у судове засідання до суду апеляційної інстанції вкотре не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Від адвоката Шерепи С.А. вдруге надана заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю у іншому процесі. При цьому, судове засідання апеляційним судом призначено 11.12.2025 на 10-15 год., а у Корольовському районному суді м. Житомира, де приймає участь захисник, - на 11-00 год. (згідно витягу з сайту судової влади), що не позбавляло можливості останнього та ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Вдовиченка Б.В. з`явитися до суду апеляційної інстанції (в межах одного населеного пункту) або прийняти участь у засіданні в режимі відеоконференції, подавши відповідне клопотання. 
Відповідно до усталеної судової практики Європейського суду з прав людини, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. 
Умови застосування статті 6 Конвенції щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Також, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»).
Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зважаючи на наявність двох його захисників - адвокатів.
За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає положенням статтей 283, 284 КУпАП.
Як вірно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 03.01.2025 відповідно до якого 23.01.2024 о 01:17 годині у с. Зарічани по вул. Бердичіське шосе, 3 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Camry номерними знаками НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у медичному закладі у лікаря нарколога зі згоди водія у встановленому законом порядку. Стан сп`яніння підтверджується висновком лікаря КНП «ОМСЦ «ЖОР» №736 від 23.12.2024, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1); висновком медичного огляду №736 КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради від 23.12.2024, за результатами якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат №3677 від 23.12.2024 в крові виявлено етанол в концентрації - 1,57‰ (а.с. 3); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3711929 від 23.12.2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121-3 КУпАП (а.с. 4); рапортом інспектора взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції І.Бризньова від 03.01.2025 в якому зазначено, що під час складення адміністративних матеріалів ним було допущено описку в графі 7 місце скоєння та суть адміністративного правопорушення, а саме: дата, просить вважати вірним дату скоєння правопорушення 23.12.2024 о 01:17 (а.с. 10); відеозаписом обставин події (а.с. 11).
Протокол про адміністративне правопорушення підписано ОСОБА_1 без зауважень на дії працівників поліції, щодо надання пояснень зазначив «пояснення надам під час розгляду в суд».
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів апеляційного скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а саме: в протоколі час «вчинення» вказано «23.01.2024 о 01-17», що не відповідає дійсності та не дає можливості встановити одну із обов`язкових обставин правопорушення, таку як, дату та час, апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом частини першої статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Як передбачено п.п. 6, 7 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376, усі реквізити протоколу про адміністративне правопорушення заповнюються чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його скалено.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №211786 від 03.01.2025 в графі 7 «місце скоєння та суть адміністративного правопорушення, опис установлених даних» зазначено «23.01.2024 01:17», однак всі послідуючі документи складено 23.12.2024, вказане також прийнято до уваги судом першої інстанції та підтверджується відеозаписом та рапортом інспектора взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції І.Бризньова від 03.01.2025, в якому останній зазначив вірну дату 23.12.2024. Тобто, подія мала місце 23.12.2024, а дата в протоколі 23.01.2024 є опискою уповноваженою особою, та не впливає на правильність висновків суду першої інстанції і не є обставиною, яка виключає винність ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. ст. 254, 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376 та є належним та допустимим доказом.
Доводи апеляційної скарги про те, що відеозаписи, які долучено до матеріалів справи, не містять доказів їх походження та спосіб отримання, і не мають цифрового підпису автора, то існують сумніви в автентичності оригіналу та є неналежними і недопустимими доказами по справі судом не приймаються до уваги з наступних підстав.
Так, відповідно до п. 5 розділу ІІ та п. 2 розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозаписів, засобів фото і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 року включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. При цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
Згідно із п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання та використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України №100 від 03.02.2016, після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.
Як вбачається з технічного відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, всі значимі обставини для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, починаючи з моменту зупинки його транспортного засобу і закінчуючи складенням щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, були зафіксовані на бодікамеру поліцейського, коли велася безперервна відеойзомка, з якої вбачається наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком медичного огляду від 23.12.2024 №736. Відтак вказані доводи захисника не виключають відповідальності водія за ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення є посилання на відеоматеріали, що додаються до нього, зокрема, БКК MOTOROLA VB 400 №№475060, 475565,475814, 267448. Отже, долучені докази дають змоги встановити джерело походження відеозапису. Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозаписам, як належним та допустимим доказам та які не мають ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи і який відповідає вимогам ст. 251 КУпАП. 
Твердження захисника щодо не засвідчення доданих до протоколу відеозаписів електронним цифровим підписом суд також оцінює критично, оскільки вказане засвідчення не передбачене чинним КУпАП, зокрема, ст. 266 (аналогічно, як і КПК України), а Кодексом адміністративного судочинства встановлено порядок здійснення судочинства іншої юрисдикції. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. До того ж, КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису.
Разом з тим, відсутність засвідчення електронним цифровим підписом відеозапису не спростовує відображені на ньому події. У даній справі працівники поліції здійснювали відеозапис відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», яким передбачено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. З урахуванням наведеного, судом першої інстанції надано належну оцінку факту не безперервності відеозапису на предмет його належності та достатності для встановлення обставин справи. Зазначені доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і суд надав їм правильну, повну та неупереджену оцінку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. 
Щодо доводів захисника про те, що поліціянтами проігноровано прохання ОСОБА_1 про зупинення або відкладення розгляду справи у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги та його бажання прослідувати в укриття, то апеляційний суд зазначає, як убачається з відеодоказів, що після зупинки ТЗ та проходження огляду в медичному закладі не чутно сигналу повітряної тривоги. При цьому водій ОСОБА_1 не зазначав про необхідність переміщення його в укриття чи будь-які інші обставини з цього приводу. Апеляційний суд зважує на ту обставину, що навіть при повітряній тривозі, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці або в найближчому медичному закладі, а тому водій дотриматися рекомендацій поліціянтів та поїхав до закладу охорони здоров`я, де є укриття, щоб відвернути загрозу, що виникла внаслідок оголошення повітряної тривоги. Окрім того, чиним законодавством не встановлено обмежень виконання працівниками поліції своїх службових повноважень під час сигналу «Повітряна тривога». Жодних доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) не надано.
Разом з тим, слід зазначити, що не відсторонення водія від керування транспортним засобом не є обставиною, що звільняє його від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи в цій частині не знайшли свого підтвердження
Постанова Житомирського апеляційного суду в іншій справі, на яку посилається захисник, не впливає на правильність судового рішення по суті, оскільки не має преюдиціального значення.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції, яким надана вірна оцінка, не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови. 
Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
Апеляційний суд також наголошує, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ст. 130 КУпАП, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Вдовиченка Богдана Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2025 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь